Провадження №2/760/4543/18
Справа №760/8710/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

06 липня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась з позовом до відповідача, який діє в інтересах неповнолітніх дітей та просила зняти з реєстраційного обліку неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якій на даний час зареєстровані позивач та неповнолітні: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у сторін народились діти: ОСОБА_3, 2005 р.н., ОСОБА_4, 2011 р.н., ОСОБА_5, 2009 р.н.

Шлюб між позивачем та відповідачем на даний час розірвано.

З квітня 2016 року неповнолітні діти проживають разом із батьком ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, однак батько дитини добровільно не зняв дітей з реєстраційного обліку за колишнім місцем проживання.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.06.2017 року позивача позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Позивач зазначає, що на даний час неповнолітні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, не є членами її сім'ї, не проживають в спірному житловому приміщенні понад два роки, а тому не мають права користуватись житловим приміщенням, яке належить позивачу, окрім того, відповідач не приймає жодної участі в утриманні спірного житлового приміщення, комунальні платежі не сплачує.

На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 19.04.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу у судове засідання на 06.07.2018 року на 10:00 год.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача в якій також зазначено, що представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак причини неявки суду не повідомив.

Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року було розірвано (а.с. 7).

Від вказаного шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.8-10).

Встановлено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 18.06.2012 року про визнання мирової угоди (а.с.11-12).

Право власності позивача на вказане житлове приміщення підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2013 року (а.с. 13).

Вбачається, що на даний час в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані позивач та неповнолітні діти ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №281 від 08.04.2016 року, визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з батьком, ОСОБА_2 (а.с. 14).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.06.2017 року позивача позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3, 2005 р.н., ОСОБА_4, 2011 р.н., ОСОБА_5, 2009 р.н. (а.с. 15-17).

Встановлено, що з квітня 2016 року, неповнолітні діти проживають разом із батьком ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, однак батько дитини добровільно не зняв дітей з реєстраційного обліку за колишнім місцем проживання, що порушує права позивача, оскільки на даний час неповнолітні не є членами сім'ї позивача, не проживають в спірному приміщенні понад два роки, а тому не мають права користуватись житловим приміщенням, яке належить позивачу, окрім того, відповідач не приймає жодної участі в утриманні спірного житлового приміщення, комунальні платежі не сплачує, в зв'язку з чим позивач просила про задоволення позову, на що слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом норм чинного законодавства, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріально права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, яким власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєї власності. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є членами його сім'ї.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, на думку суду, позивач, яка в установленому законом порядку є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, має право вимагати позбавлення права користування осіб, які тривалий час у ній не проживають.

Таким чином, неповнолітні ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, які понад два роки проживають разом з батьком за іншою адресою і відносно яких, рішенням суду від 27.06.2017 року позивач була позбавлена батьківських прав, будучи зареєстрованим у квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. В цьому переліку, крім інших документів, передбачено надання судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

Отже, рішення суду є підставою для зняття неповнолітніх ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, з реєстраційного обліку.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 383, 391, 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Суддя