Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 592/9657/16-ц

провадження № 61-16202св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Сумська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми, у складі судді Хитрова Б. В., від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області, у складі колегії суддів: Собини О. І., Левченко Т. А., Криворотенка В. І., від 22 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Сумська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном та зобов'язання вчинити дії.

Позовну заяву ОСОБА_2 мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Власником сусіднього домоволодіння, земельна ділянка якого межує з її домоволодінням та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, є ОСОБА_3 У 2014 році ОСОБА_3 без відповідного дозволу та без належно затвердженого проекту, самовільно зайняв земельну ділянку орієнтованою площею 0,0003 га, шляхом встановлення металево-цегляної огорожі. А протягом 2015-2016 років, на свій власний розсуд, без відповідних документів він змінив функціональне призначення АДРЕСА_2 напроти своєї садиби, шляхом проведення самочинного будівництва на земельній ділянці загального користування, яка належить Сумській міській раді, за адресою: АДРЕСА_2, а саме: замостив прилеглу територію біля свого домоволодіння тротуарною плиткою, встановив бордюрні камені, три квіткові клумби, дві зливові каналізації (ливнівки), декілька металевих стовпців та ряд інших споруд (ящик з піском, два пеньки з дерева та інше), чим створював їй незручності, труднощі, перешкоди, перепони, а потім повністю позбавив можливості в'їзду та виїзду особистих автомобілів у двір та гараж через ворота №1, які зазначені в технічному паспорті, чим порушив її конституційні права та суспільні інтереси. Після проведення вказаних, самочинних будівельних робіт ОСОБА_3 категорично заборонив їй та членам її сім'ї користуватися земельною ділянкою загального користування, яку замостив тротуарною плиткою.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила суд визнати дії ОСОБА_3 протиправними, зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належним їй домоволодінням, зобов'язавши його за власний рахунок привести у належний первинний технічний стан прилеглу територію загального користування поблизу будинку АДРЕСА_2, а саме: демонтувати тротуарну плитку, бордюрні камені, усі металеві стовпці, квіткові клумби, лівньовки, звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтованою площею 0,0003 га, а також зобов'язати ОСОБА_3 не чинити їй та членам її сім'ї перешкод у користуванні домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі і в'їзними воротами у двір для заїзду та виїзду автомобілів.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 січня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1, належного ОСОБА_2 шляхом заборони встановлення (розташування) будь-яких предметів, які б заважали користуватись в'їздом до домоволодіння ОСОБА_2, з боку домоволодіння ОСОБА_3, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що створення відповідачем штучних перешкод у користуванні майном позивача є порушенням законних прав та інтересів останньої та потребує судового захисту. Зручне для обох сторін користування територією, прилеглою до їх домоволодінь, в'їзд до гаражу відповідача та двору позивача є можливими у разі усунення відповідачем перешкод у в'їзді до двору позивача, які створені у вигляді встановлення предметів, які перешкоджають вільному в'їзду до домоволодіння позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог ґрунтується на законі. Мирним шляхом вирішити виниклий між сторонами спір неможливо, а предмети, розміщені відповідачем, створюють перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою.

У березні 2017 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано касаційну скаргу на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2017 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2017 року у частині задоволених позовних вимог скасувати, а справу у цій частині передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували висновки експертного будівельно-технічного дослідження Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса № 1257 від 05 грудня 2016 року стосовно порушення позивачем прав відповідача, хоча у висновку дослідження встановлено, що розташування огорожі з встановленням воріт відносно межі домоволодінь по АДРЕСА_2 не відповідає вимогам пунктам 4.5.1 та 4.5.2 Державних будівельних норм (далі - ДБН) В.2.3-4:2007, розташування бічних воріт для виїзду з ділянки АДРЕСА_2 на проїжджу частину не відповідає вимогам пунктів 3.11, 7.27 ДБН 360-92 та пункту 2.19 ДБН В.2.3-5-2001, так як виїзд з ділянки фактично виходить на тротуар, бічні ворота домоволодіння АДРЕСА_2 перешкоджають у користуванні гаражем домоволодіння АДРЕСА_2. Крім того, у позивача є ще один заїзд до її домоволодіння, який виходить на проїжджу частину вулиці, а в технічному паспорті позивача позначена бічна огорожа як така, та не означена як заїзд чи виїзд з домоволодіння, та не розподіляється на головну чи другорядну.

24 квітня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

11 травня 2017 року ОСОБА_2 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказано на її необґрунтованість та безпідставність.

06 липня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Сумська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном та зобов'язання вчинити дії призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду та розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 березня 2012 року, серії НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради (а.с.9). Також ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0530 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого управлінням земельних ресурсів у м. Суми Сумської області від 18 вересня 2008 року (а.с.13).

ОСОБА_3 є власником домоволодіння по АДРЕСА_2, розташованого на земельній ділянці загальною площею 454 кв.м, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 30 липня 1981 року (а.с.58-60).

На підставі договору з виконавчим комітетом Сумської міської ради про закріплення та утримання території міста Суми в належному санітарно-технічному стані від 14 серпня 2014 року ОСОБА_3 провів облаштування прилеглої до його території домоволодіння земельної ділянки, яка є земельною ділянкою загального користування, шляхом замощування її тротуарною плиткою та періодично встановлює на ній різні предмети, які перешкоджають в'їзд у двір ОСОБА_2 (а.с.47, 29-32, 105-107).

Відповідно до акту обстеження прилеглої території до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, від 17 липня 2015 року, у складі членів комісії управління архітектури та містобудування департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, встановлено, що ОСОБА_3 біля земельної ділянки по АДРЕСА_2, шляхом встановлення металево-цегляної огорожі самовільно зайнято земельну ділянку орієнтовною площею 0,0003 га чим порушено положення статей 116, 125, 126 ЗК України. Частина виконаних робіт з благоустрою території за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає проектній документації, виконаній КП «Архітектура. Будівництво. Контроль» Сумської міської ради (шифр: 1154-08-14ГП). У зв'язку з виявленими порушеннями земельного законодавства України та виконанням ОСОБА_3 робіт з благоустрою, що не передбачені проектною документацією та можуть привести до порушення прав та інтересів мешканців домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, комісія дійшла висновку вважати передпроектну пропозицію «Благоустрій прилеглої території до житлового будинку по АДРЕСА_2» (шифр: 1154-08-14ГТІ), виконану КП «Архітектура. Будівництво. Контроль» Сумської міської ради, такою, що не погоджена департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради. Рекомендовано ОСОБА_3 усунути порушення земельного законодавства України та вжити вичерпних заходів щодо усунення перепон у користування своїм майном ОСОБА_2 та врегулювати конфліктну ситуацію мирним шляхом за принципами добросусідства (а.с.14-16).

Протягом 2014-2016 років ОСОБА_2 зверталася до органів місцевого самоврядування з питань порушення її прав ОСОБА_3 Сторонам направлялися роз'яснення з питань користування прилеглою до домоволодіння територією (а.с.19-28).

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса № 1257 від 05 грудня 2016 року розташування огорожі з встановленням воріт позивачем не відповідає вимогам ДБН, так як виїзд з двору фактично відбувається на тротуар, бічні ворота позивача перешкоджають у користуванні гаражем відповідача (а.с. 101-105).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно положень частини четвертої статті 13 Конституції України власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, 2004 року, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що відповідач, облаштувавши тротуар на власний розсуд, створив перепони позивачу у користуванні територією, прилеглою до домоволодіння, у зв'язку з чим позивач обмежений у користуванні в'їздом до свого домоволодіння, а тому вимоги позивача підлягають до задоволення у частині зобов'язання відповідача не створювати перешкоди, які б заважали позивачу користуватись в'їздом до домоволодіння.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд, відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Посилання заявника на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки експертного будівельно-технічного дослідження Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса № 1257 від 05 грудня 2016 року щодо наявності порушень з боку позивача є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 не звертався до суду з вимогами про захист свого порушеного чи оспореного права.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 січня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта