Справа № 204/5090/18
Провадження № 2-з/204/72/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська Токар Н.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце знаходження: АДРЕСА_2), треті особи - Управління - служба у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Пушкіна, 65), Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради (місце знаходження: 49064, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, 77) про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

встановив:

13 липня 2018 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце знаходження: АДРЕСА_2), треті особи - Управління - служба у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Пушкіна, 65), Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради (місце знаходження: 49064, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, 77) про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Разом з позовною заявою, 13.07.2018 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просив заборонити ОСОБА_2 вивозити за межі України малолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_1, до закінчення розгляду справи (набрання чинності судовим рішенням) за позовною заявою.

Ознайомившись з поданою заявою, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до поданої позовної заяви, позивач просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем мешкання батька - АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову також повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У заяві позивача про забезпечення позову зазначено як предмет позову, у зв'язку з яким потрібно забезпечити позов, так і зазначено необхідність його вжиття, як це передбачено ст.151 ЦПК України.

Одним з критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 (Пункт 3 в редакції Постанови КМ N527 ( 527-2018-п ) від 04.07.2018), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Таким чином, проаналізувавши зміст позовних вимог, виходячи з пов'язаності заходів забезпечення позову з його предметом, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Доводи позивача стосовно існування ризику щодо невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вивозити за межі України сина - ОСОБА_3, до закінчення розгляду справи, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини у разі задоволення позову в майбутньому, на думку суду є не обґрунтованими та не доведеним позивачем.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце знаходження: АДРЕСА_2), треті особи - Управління - служба у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Пушкіна, 65), Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради (місце знаходження: 49064, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, 77) про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному п орядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар