Номер провадження 2/754/3789/18
Справа №754/2522/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2018 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, про визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Вказані вимоги мотивував тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. На даний час, у вище вказаній квартирі з 08.10.2002 року і по теперішній час зареєстровані дві особи. Відповідно до Актів не проживання від 25.01.2017 року, 16.07.2017 року та 23.12.2017 року, які підписані посадовими особами ЖБК «Київміськбуд-5/2», сусідами та завірені печаткою ЖБК «Київміськбуд -5/2» слідує, що у вище вказаній квартирі зареєстрований позивач ОСОБА_1 та його син - ОСОБА_2, який не проживає у квартирі починаючи з 2013 року по теперішній час. Відповідач виїхав на проживання за іншою адресою, яка нажаль позивачу не відома. Також, в квартирі відсутні речі відповідача. Крім того, відповідач в оплаті за комунальні послуги та утримання житла участі не приймає. Крім того, відповідач є недобросовісним позичальником, через що на мобільний номер телефону позивача, постійно телефонують працівники із банківських та фінансових установ, з вимогами погасити заборгованість відповідача по кредитам, а також надходять різні листи з вимогами. З огляду на вище викладене очевидно, що відповідач є таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 на підставі того, що відповідач без поважних на протязі майже п'ять років не проживає у вище вказаній квартирі. При цьому, відповідач не оплачує комунальні послуги, не несе витрати на утримання житла і взагалі в квартирі відсутні його речі. Крім того, через те, що відповідач є недобросовісним позичальником, позивача постійно тероризують працівники різних банківських і фінансових установ, а також через несплату відповідачем комунальних послуг у позивача виникла заборгованість по оплаті комунальних послуг, адже відповідач прописаний у вище вказаній квартирі.

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 15.03.2018 року розгляд справи визначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк не скористався наданим правом та не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.

Власником вказаної квартири є позивач по справі ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування квартири від 02.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ротач І.І., зареєстрованого в реєстрі за №4499 та Витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.12.2016 року.

Відповідно до умов вищевказаного договору квартири від 02.12.2016 року ОСОБА_4 (дарувальник) безоплатно передає у власність ОСОБА_1 (обдаровуваному) належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 та складається з двох житлових кімнат, житловою площею 28,30 кв.м., загальною площею 44,40 кв.м.

Як встановлено при розгляді справи, відповідач є сином позивача.

Відповідно до поданої позовної заяви та довідки відділу з питань реєстрації місця проживання, перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.01.2018 року вбачається, що у спірній квартирі з 08.10.2002 року по теперішній час зареєстровано двоє осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16).

Частиною першою статті 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 Житлового кодексу України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно із ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім?ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з?ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім?ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, актами про не проживання особи від 25.01.2017 року, 16.07.2017 року та 23.12.2017 року, які підписані посадовими особами ЖБК «Київміськбуд-5/2», сусідами та завірені печаткою ЖБК «Київміськбуд -5/2» та відповідно до яких у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований позивач ОСОБА_1 та його син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не проживає у квартирі починаючи з 2013 року по теперішній час.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтями 319, 321, 391, 405 ЦК України, статтями 7, 10, 76, 81, 133, 141, 244-245, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2 судові витрати в розмірі 680,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави недоплачену суму судового збору 24,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду міста Києва.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Таран