Постанова

Іменем України

09 липня 2018 року

м. Київ

справа № 761/44640/16-ц

провадження № 61-7357св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Гаражно-будівельний кооператив «Авіатор», голова правління Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» Храплюк Сергій Михайлович,

третя особа - розпорядник майна Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» Колошин Вадим Петрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року у складі судді Піхур О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Кравець В. А., Кулікової С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» (далі - ГБК «Авіатор»), голови правління ГБК «Авіатор» Храплюка С. М., третя особа - розпорядник майна ГБК «Авіатор» Колошин В. П., про зобов'язання підписати акт прийому-передачі та визнання права власності на гаражний бокс.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому відмовлено у реєстрації права власності на гаражний бокс, оскільки голова правління ГБК «Авіатор» відмовився надати документ про передачу в експлуатацію цього гаражного боксу.

Посилаючись на викладене, позивач просив зобов'язати голову правління ГБК «Авіатор» Храплюка С. М.: надати суду копію Статуту ГБК і декларацію ІДАБК у м. Києві про прийняття комплексу в експлуатацію від 22 лютого 2013 року; підписати і видати йому акт прийому-передачі виконаних робіт до договору від 15 лютого 2005 року НОМЕР_1 про передачу йому гаражного боксу НОМЕР_1 в експлуатацію та визнати за ним право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 у двоповерховому підземному гаражному комплексі за адресою: вул. Г. Андрющенка, 4В у м. Києві.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року закрито провадження у справі за вказаним позовом з підстав, передбачених пунктом першим частиною першою статтею 205 ЦПК України у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки, ухвалою Господарського суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року порушено провадження у справі № 910/11436/16 про банкрутство ГБК «Авіатор», а позивач звернувся з майновими вимогами до боржника, цей спір підвідомчий господарському суду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд вказав на те, що ОСОБА_4 має право на захист свого порушеного права у Господарському суді м. Києва у межах провадження у справі про банкрутство ГБК «Авіатор».

У грудні 2017 року ОСОБА_4подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права. Крім того, заявник зазначив, що ухвала суду першої інстанції постановлена неповноважним складом суду, оскільки судді Піхур О. В. був заявлений обґрунтований відвід. Суд незаконно залучив у справі розпорядника майна ГБК «Авіатор» Колошина В. П. Надана суду копія ухвали Господарського суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року не є належним та допустимим доказом для закриття провадження у справі, оскільки відсутні відомості щодо набрання нею законної сили. Колегія суддів апеляційної інстанції проігнорувала його обґрунтований відвід. Також судом апеляційної інстанції здійснено незаконну зміну складу суду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Судууказану справу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 просив проводити розгляд справи за його участю.

Підстави для задоволення клопотання відсутні, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Разом із тим, як зазначено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Основного Закону серед основних засад судочинства визначає забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]».

Відповідно до статті 41 ГПК України (в редакції чинній на момент постановлення ухвали судом першої інстанції) господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальні норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому, оскільки спір у цій справі пов'язаний з майновими вимогами до відповідача, щодо якого порушено справу про банкрутство, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Доводи заявника про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена неповноважним складом суду, оскільки судді Піхур О. В. був заявлений обґрунтований відвід, є необґрунтованим, у зв'язку з тим, що Верховним Судом не встановлено процесуальних порушень при розгляді судом першої інстанції заяви ОСОБА_4 про відвід судді, яка була розглянута судом відповідно до вимог статей 20, 23-24 ЦПК України 2004 року.

Твердження ОСОБА_4 про те, що судом апеляційної інстанції здійснено незаконну зміну складу суду, є надуманими, такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема, згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06 листопада 2017 року склад колегії суддів Апеляційного суду міста Києва змінено у зв'язку із відпусткою судді Махлай Л. Д. на дату призначення розгляду цієї справи. (а. с. 161)

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримано норми процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою у зв'язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про розгляд справи у судовому засіданні за його участю залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик