Справа№592/1589/18
Провадження №2/592/1267/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - Косолап М.М.,

за участю секретаря - Павлович Ю.С.,

представника позивача - Максименко О.А.,

за участю особи, в інтересах якої заявлено позов - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Череватенко І.М.,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Сумської міської ради в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Сумський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області, Сумський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

14.02.2018 р. Служба у справах дітей Сумської міської ради (далі - Служба) в інтересах неповнолітнього звернулася із вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що відповідач ОСОБА_4 є батьком неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26.06.2007 р. місце проживання неповнолітнього визначено з батьком, а рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.09.2014 р. мати неповнолітнього - ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав щодо сина. До Служби надійшло повідомлення з Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області (далі - Центр реабілітації) про те, що 10.03.2016 р. ОСОБА_2 доставлений до них у зв'язку з бродяжництвом працівниками Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області. Службою з'ясовано, що батько дитини передав сина на виховання бабусі ОСОБА_6 та дідусю ОСОБА_7, які проживають у АДРЕСА_1, дитина навчалась у Улянівській НВК у 9 класі. Зі слів хлопця, він не знаходить спільної мови з бабусею і дідусем, залишив постійне місце проживання і не бажає повертатись додому. Батько вихованням сина займається епізодично, конфліктує з ним. Дитина не відчуває батьківської підтримки при вирішенні життєвих ситуацій. Перший раз дитина перебувала у Центрі реабілітації з 10.03.2016 р. по 01.09.2016 р., а 30.05.2017 р. дитина повторно самостійно звернувся до Центру реабілітації за допомогою, у зв'язку з тим, що батько не знаходить з ним спільної мови, постійно провокує конфліктні ситуації, звинувачує в крадіжках. 30.05.2017 р. батько після суперечки зібрав речі та документи і викинув ОСОБА_2 за двері, після чого наказав шукати інше місце для проживання. Консультативна робота з батьком та дитиною по поліпшенню взаємин між ними результату не надала, батько категорично відмовляється приходити до закладу, мотивуючи це тим, що син його дуже образив. Зазначає, що батько не приходить до закладу, не телефонує сину, не привітав з днем народження, не цікавиться його успіхами в школі, не приймає участі у вихованні та розвитку дитини, не підтримує фінансово. У поведінці батька вбачається повна байдужість до стану здоров'я дитини, її виховання та розвитку. Неповнолітній ОСОБА_2 звернувся до служби з заявою, у якій просить звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав батька. Просять позбавити відповідача - ОСОБА_4 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути аліменти на особистий рахунок дитини, у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви і до повноліття дитини. Питання подальшого влаштування ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, покласти на орган опіки та піклування Сумської міської ради.

У судовому засіданні представник позивача Максименко О.А. позов за наведених у ньому підстав підтримала і просила задовольнити.

Особа в інтересах, якої заявлено позов - неповнолітній ОСОБА_2 позов підтримав і просив позбавити батька батьківських прав на нього. Суду пояснив, що його матір позбавлена батьківських прав, проживав у смт. Улянівка з дідом і бабою, потім його влаштували до кадетського корпусу, з якого через рік був відрахований. У 2016 році знову проживав у смт. Улянівка у баби з дідом. Внаслідок сварок у родині пішов з дому, жив у друга, потім його виявили працівники поліції і відвезли у Центр реабілітації. Перебував у Центрі реабілітації, вибачився перед батьком, повернувся додому. Перебуваючи у травні 2017 року у селі він повернувся після 22 години, а йому не відчинили двері і він вимушений був йти ночувати до друга, а потім сам поїхав до м. Суми, де проживав у друга декілька днів, підходив до під'їзду світло горіло, але двері не відчиняли. У квартирі у нього була окрема кімната. Більше спілкувався з дружиною батька, а з ним спільну мову не знаходив. Після повернення батька з села через конфлікти 30.05.2017 р. батько зібрав його речі і з того часу він проживає у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області. Квартира у якій проживає батько належить його дружині, у нього відсутній доступ до квартири, повертаючись зі школи змушений був чекати батька чи його дружину на вулиці. Його батько неодноразово звинувачував у крадіжках, ніколи не хвалив, у разі виявлення пилу - сварив, не заплатив 3500 грн. за навчання на водія на водія на УПК на пальне. Кишенькові кошти батько йому не давав, вимушений підробляти - розносив листівки. Бажає проживати окремо без батька, має намір вступити до навчального закладу проживати у гуртожитку, отримувати соціальну допомогу.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Сумський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області суду письмові пояснення на позов не надав. Згідно висновку, що міститься у «Інформація про ОСОБА_2» (а.с. 64 - 66) адміністрація Центру реабілітації, враховуючи неможливість іншим шляхом вирішити ситуацію, діючи в інтересах дитини ОСОБА_2, вважає доцільним позбавити батьківських прав його батька, ОСОБА_4 Батько не виконує свої обов'язки по вихованню та утриманню дитини. Висновок мотивовано тим, що 10.03.2016 р. хлопець потрапив на соціально-психологічну реабілітацію. Із центру 01.09.2016 р. ОСОБА_2 забрав батько, хоча йому було рекомендовано продовжити перебування сина в центрі реабілітації з метою пом'якшення періоду реадаптації його у сім'ю, продовження подальшої консультативної роботи з батьками та дитиною по поліпшенню взаємин. 30.05.2017 р., ОСОБА_2 самостійно звернувся за допомогою до центру, через непорозуміння з батьком. Адміністрація закладу неодноразово запрошувала батька для співбесіди та налагодження стосунків з сином, але відповідач категорично відмовлявся приходити до закладу, мотивуючи це тим, що син його дуже образив. Батько категорично відмовляється приходити до центру і спілкуватися з сином та приносити йому необхідні речі для продовження навчання. Протягом навчального року виникла потреба заплатити кошти за навчання ОСОБА_2 в НВК за спеціальністю водія, але відповідач відмовився платити. Також, протягом навчального року виникала потреба у коштах на транспортні витрати, на лікування хлопця, на замовлення атестату, на взуття, але ніяких коштів батько не надав. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 виповнилося 17 років. До нього ніхто із рідних не прийшов, не поздоровив. Батьку напередодні дня народження ОСОБА_2 було зателефоновано, запропоновано принести сину цукерки, на що отримано відмову. За період перебування ОСОБА_2 у центрі його батько, ОСОБА_4, жодного разу не відвідав, не телефонував йому та не спілкувався з сином у школі; за 10 місяців не цікавився поведінкою, навчанням та здоров'ям сина ні у спеціалістів закладу, ні у працівників школи, де навчається ОСОБА_2. На неодноразове запрошення адміністрації центру реабілітації на розмову щодо дитини батько не явився.

Представник Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області Курченко Г.І. у судовому засіданні вказувала, що в даному випадку доцільніше вирішувати питання відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. ОСОБА_2 двічі опинявся у них в центрі, останній раз знаходиться більше року - з травня 2017 року. Батько не цікавиться сином, його навчанням, матеріальним забезпеченням. На контакти з вчителями не йде, дозволи на щеплення не надавав. Вони працювали з ОСОБА_2 після чого син просив вибачення у батька, проте батько перший на контакт не йде. У 2016 році після повернення додому ОСОБА_2 не міг попасти додому, після школи гуляв на вулиці, йому не довіряли ключі, звинувачували у крадіжках. Дружина батька бачила ОСОБА_2 кадровим військовим, але його відрахували з кадетського корпусу. Дитина мала не дуже великі успіхи по математиці, але в центрі з ним займалися і за рік він покращив бали, добре здав ЗНО, має намір вступити до вищого учбового закладу. Під час перебування сина у лікарні батько не приходив, лікування не оплачував, хоча йому про це повідомляли, не дає згоду на щеплення. На випускний вечір речі придбали за рахунок коштів закладу, а батьки однокласників оплатили ресторан, батько участі не приймає.

Представник третьої особи - Череватенко І.М. у судовому засіданні 11.07.2018 р. позов підтримала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Сумський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді надали пояснення на позов та не заперечували щодо позбавлення батьківських прав. Згідно пояснень родина ОСОБА_4 перебуває у них на обліку з березня 2016 року, у зв'язку з наявністю конфліктів та непорозумінь між батьком та сином, що призвело до влаштування ОСОБА_2 до Центру реабілітації, в якому він перебував в період з 10.03.2016 р. по 01.09.2016 р. Після проходження курсу реабілітації 01.09.2016 р. ОСОБА_2 повернувся в родину батька та став проживати за адресою: АДРЕСА_2. 30.05.2017 р. ОСОБА_2 самостійно звернувся до Центру. З батьком проводилась соціально-профілактична робота направлена на поліпшення взаємовідносин з сином, яка результату не дала. Під час бесід з дитиною встановлено, що він не має з батьком достатнього емоційного зв'язку, не відчуває підтримки з його боку. Батько завжди мав до хлопця завищенні вимоги, конфлікти виникали через низьку успішність, відсутність мотивації до навчання, заборону у спілкуванні з друзями, невиконання доручень з приводу побутових справ. ОСОБА_4 пропонувалась неодноразово допомога з боку психолога центру з метою налагодження взаємовідносин з сином, але він відмовився.

У судовому засіданні представник третьої особи Ланська Ю.М. зазначила, що підтримує позицію озвучену у поясненнях. З родиною проводили роботу, ОСОБА_2 не заперечував примиритися з батьком, але останній на контакт не йшов.

Відповідач ОСОБА_4 відзив на позов не надав.

У судовому засіданні ОСОБА_4 позов не визнав, але при його вирішенні покладався на розсуду суду. Вказував, що син не хоче дотримуватися встановлених ним правил, у центрі веде вільне життя, відсутній контроль, тому там і подобається. У 2006 році він забрав сина у матері, жили у його батьків, згодом він переїхав у м. Суми, з дружиною вирішили відправити сина у кадетський корпус, але син звідти втік і його відрахували. З дому неодноразово тікав. У центрі сина разом з дідом і бабою навіщали, привозили продукти, але він віддав їх іншим дітям. У вересні 2016 р. сина з Центру забрали додому, відсвяткували день народження, але ОСОБА_2 почав гуляти, палити, зникли 3 мобільних телефони, каблучки. Додому приводив друзів, які курили кальян. Вважає, що син має погану дисципліну і успішність, тому йому училище потрібне, а не вищий учбовий заклад. Він сказав, що на поступки не піде, поки син не піде йому на зустріч і не буди дотримуватися запропонованих ним правил. Вони спостерігали за сином через соціальні мережі, але він їх вніс в «чорний список», коли телефонують трубку не бере. З боку працівників Центру та Служби до нього неупереджене ставлення, а позов подано після закінчення дозволеного строку перебування дитини у центрі.

Ухвалою суду від 26.02.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

Ухвалою суду від 27.04.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заслухавши вступне слово представника позивача, особи в інтересах якої заявлено цивільний позов, представників третіх осіб, відповідача, свідків, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Відповідач ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26.06.2007 р. визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_4 (а.с. 48).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.09.2014 р. ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 47).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 5913- від 19.10.2016 р. (а.с. 5).

На час розгляду справи неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області, 29.01.2018 р. звернувся з письмовою заявою до Служби у справах дітей Сумської міської ради, у якій просив звернутися до суду з позовом про позбавлення його батька батьківських прав, у зв'язку з ухиленням останнього від виконання батьківських обов'язків у його вихованні, не піклується про стан здоров'я, не забезпечує матеріально (а.с. 7).

У зв'язку з поданою неповнолітнім заявою Сумський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області, 29.01.2018 р. листом № 04/80 звернувся до Служби у справах дітей Сумської міської ради (а.с. 8 - 9), у якій зазначив, що 30.05.2017 р. ОСОБА_2 самостійно звернувся до Центру і з того часу перебуває у закладі. Батько вигнав сина з дому, не має з сином довірливих відносин, постійно конфліктує. Адміністрація закладу неодноразово запрошувала батька для бесіди та налагодження стосунків, однак останній відмовлявся через образу його сином. Має негативне відношення до Центру реабілітації, відмовляється говорити по телефону. 05.09.2017 р. ОСОБА_2 разом з практичним психологом та вихователем - наставником за попередньою домовленістю прийшли додому до батька, у присутності якого син зібрав шкільні речі, одяг. На пропозицію надати кошти батько відповів, що грошей на навчання, УПК чи інші потреби сину надавати не буде, оскільки не відчуває бажання ОСОБА_2 навчатися. ІНФОРМАЦІЯ_6 дитину ніхто з рідних не відвідав і не поздоровив з днем народження. За період перебування неповнолітнього у центрі батька жодного разу не відвідав, не телефонував, не спілкувався з сином у школі. ОСОБА_2 вважає марними спробами спілкування з батьком, не вірить у покращення стосунків. 28.02.2018 р. закінчується термін перебування ОСОБА_2 у закладі.

Комісія з питань захисту прав людини Сумської міської ради на засіданні 03.10.2017 р. Протоколом № 10 приняла рішення - службі у справах дітей Сумської міської ради звернутися до суду із позовною заявою про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_2 (а.с. 12).

З першого класу по травень 2014 року та з жовтня 2015 року ОСОБА_2 навчався в Ульянівському навчально - виховному комплексі, загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів - дошкільному навчальному закладі Білопільської районної ради Сумської області, де характеризувався позитивно, мав здібності до гуманітарних предметів. Вихованням ОСОБА_2 займалася бабуся. З жовтня 2015 р. почав відвідувати школу не систематично, мали місце випадки порушення дисципліни, почав навчатися на середньому рівні. Порозуміння з батьком відсутні, мав випадки втечі з дому, схильний до бродяжничества (а.с. 50, 51).

10.03.2016 р. ОСОБА_4 звертався до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області з заявою про те, що 07.03.2016 р. близько 15 год. 00 хв. з місця мешкання бабусі ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_3 пішов з дому неповнолітній ОСОБА_2 та не повернувся. В ході проведення заходів, 10.03.2016 р. місце знаходження неповнолітнього ОСОБА_2 встановлено (а.с. 112).

Після виявлення неповнолітній поміщений до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області, де перебував з 10.03.2016 р., оскільки не знаходив спільної мови з бабусею і дідусем та залишив постійне місце проживання і не бажав повертатися додому (а.с. 55).

12.03.2016 р. та 24.10.2017 р. представниками Служби у справах дітей Сумської міської ради Максименко О.А. та Сумського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Ланською Ю.М. складалися Акти оцінки потреб дитини та її сім'ї, відповідно до яких хлопець відмовляється спілкуватися з рідними, прагне до самостійного життя. До 7 класу хлопець навчався в Ульянівському НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів, потім вступив до Сумського кадетського корпусу, але на ІІ курсі був відрахований за порушення режиму навчального закладу. У 9 клас він знову повернувся до Ульянівської НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів. Батько хлопця приймав участь в його вихованні, допомагав матеріально, але більше уваги і турботи йому надавали бабуся і дідусь. Зі слів членів родини (батька, мачухи, бабусі) хлопець має бажання проживати окремо від сім'ї, не бажає йти на компроміс з дорослими, прислухатися до порад, брати участь у вирішення побутових питань (а.с. 42 - 44, 53).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 12.03.2016 р. на підставі повідомлення з Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області про влаштування ОСОБА_2 з метою з'ясування причин, що призвели до влаштування дитини до центру проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_4. ОСОБА_2 зі слів батька пішов з дому 07.03.2016 р. нікого не попередив. Батьки подавали у розшук - знайшли у Піщаному, ночував на будівництві, знайомі приносили йому їжу. Батько забезпечує хлопця матеріально, займався вихованням, його розвитком, але взаєморозуміння з дитиною відсутнє. ОСОБА_2 скритний, з дорослими майже не спілкується, з його боку вбачається, що він нікому не потрібен, не відвідує школу. За результатом бесіди і ставлення членів сім'ї, встановлено необхідність пройти курс реабілітації направлений на корекцію поведінки, налагодженню сосунків між дитиною та батьками, з подальшим поверненням у сім'ю та виховання (а.с. 53).

12.03.2016 р. ОСОБА_4 попереджався Службою у справах дітей Сумської міської ради про сумлінне виконання батьківських обов'язків щодо свого сина (а.с. 54).

За період з 12.03.2016 р. по 30.08.2016 р. спеціалістами Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області була проведена робота з ОСОБА_2 та його батьком ОСОБА_4 За час перебування ОСОБА_2 у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області з 10.03.2016 р. по 01.09.2016 р. його відвідували батько ОСОБА_4, дідусь ОСОБА_7, мати ОСОБА_5 та бабуся ОСОБА_6 (а.с. 106 -108).

02.08.2016 р. ОСОБА_4 звернувся до начальника Служби у справах дітей Сумської міської ради із заявою про надання дозволу на повернення сина ОСОБА_2 з Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області в сім'ю на виховання, у якій він зазначив, що стосунки з дитиною налагодились. Повідомив, що ОСОБА_2 у подальшому буде навчатись у 10 класі ЗОШ № 22 і зобов'язався належним чином виконувати свої обов'язки з виховання дитини (а.с. 56).

Таким чином судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2 вперше перебував у Ценрі реабілітації з 10.03.2016 р. по 01.09.2016 р., проводилась робота по поверненню дитини у родину (а.с. 57-58).

03.01.2017 р. ОСОБА_4 звернувся до начальника служби у справах дітей Сумської міської ради із заявою, у якій просив влаштувати свого сина ОСОБА_2 до центру соціально-психологічної реабілітації дітей у зв'язку з непорозумінням в сім'ї. ОСОБА_2 вийшов з під виховного контролю, залишає сім'ю, не повідомляє про своє місце перебування (а.с. 60).

30.05.2017 р. ОСОБА_2 самостійно звернувся до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області, оскільки його батько не знаходить з ним спільної мови, постійно провокує конфліктні ситуації, звинувачує у крадіжках. Ввечері після суперечки зібрав речі та документи дитини і викинув його за двері (а.с. 61).

Згідно психолого-педагогічної характеристики вихованця Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області ОСОБА_2 станом на червень 2018 р., останній проживає навчається у 11 класі Комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи № 22. Перебуваючи на вихованні батька, мав багато пропусків занять у школі як з поважної причини, так і без поважної причини, має прогалини у засвоєнні навчальної програми за 10 клас. У 11 класі, під час перебування у Центрі реабілітації, відвідуваність занять та успішність значно покращилась, але навчальна мотивація і успіхи у навчанні залишаються посередніми, хлопець не завжди старанно ставився до роботи на уроках та підготовки домашніх завдань. ОСОБА_2 паралельно влаштований на навчання до Сумського навчально-виробничого комбінату за професією «Водій категорії С, В». Для навчання за цією професією були необхідні кошти, батько ОСОБА_4 байдуже поставився до навчання сина, коштів не надав (а.с. 99-100).

Спеціалістами Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області проводилась робота по налагодженню стосунків у сім'ї ОСОБА_2 за період перебування у центрі з 30.05.2017 р. по 19.06.2018 р. з батьком ОСОБА_4

Дитину у вказаний період відвідували сусіди смт. Ульянівки ОСОБА_14 та ОСОБА_15, друг ОСОБА_16, мати ОСОБА_5 та сестра ОСОБА_12, подруга ОСОБА_17 (а.с. 95-98).

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що є класним керівником 11класу школи № 22, у якій навчається ОСОБА_2. У 11 класі під час перебування ОСОБА_2 у Центрі батько школу не відвідував, навчанням сина не цікавився. ОСОБА_2 став краще навчатися.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що є вихователем ОСОБА_2 у Центрі реабілітації. Зазначала, що батько сином не цікавиться, не приймає участь у його вихованні, не надає кошти, не відвідував у лікарні у період хвороби. ОСОБА_2 займається активно громадською діяльністю, є волонтером, допомагає їй у вихованні інших дітей, як у Центрі, так і літньому таборі, дисциплінований, відповідальний.

Відповідач ОСОБА_4 працює, за місцем роботи характеризується позитивно, проживає разом з дружиною ОСОБА_20 (а.с. 115, 116).

За клопотанням відповідача допитано свідків ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 Зазначені свідки суду підтвердили про погіршення стосунків між батьком та сином ОСОБА_2 з жовтня 2015 року, коли неповнолітній був відрахований з військового ліцею «Кадетський корпус», відсутність взаєморозуміння та не можливість найти самостійно спільну змову з сином. Зазначені свідки вважають, що саме ОСОБА_2 не хоче йти на контакт з батьком і виконувати його вимоги щодо своєчасного повернення додому, та не спілкування з особами, які мають на нього негативний вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно положень ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї , сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 14 названого Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Судовим розглядом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_4 та його неповнолітнім сином ОСОБА_2 відсутні довірливі стосунки, батько з сином не можуть знайти спільну мову, наявний конфлікт, який після відрахування неповнолітнього з військового ліцею «Кадетський корпус» у жовтні 2015 року значно поглибився. З 30.05.2017 р. неповнолітній перебуває під опікою держави у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області, співробітники якого знайшли спільну мову з дитиною, про що свідчать покращення дисципліни та успіхи у навчанні, бажання дитини продовжити навчання у вищому навчальному закладі. З 30.05.2017 р. ОСОБА_2 жодного разу дитину у закладі не відвідував, не надавав матеріальної допомоги, не піклувався про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не допомагає зорієнтуватися у виборі майбутньої професії.

Своє самоусунення від виховання сина відповідач мотивує небажанням ОСОБА_2 дотримуватись встановлених у їх родині правил поведінки та його небажанням йти першим на зустріч.

Проте суд звертає увагу, що саме на батьків покладено обов'язки щодо виховання та розвитку дитини. Так, відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

До прав батьків щодо виховання дитини віднесено право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (стаття 151 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Передача ОСОБА_4 свого сина на виховання Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області, не звільняє його від обов'язку батьківського піклування щодо дитини, а образа на сина не може бути підставою від самоусунення від батьківських обов'язків.

Доказів того, що відповідач вживає заходів до спілкування з сином та надає дитині матеріальне забезпечення достатнє для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, як передбачено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» ОСОБА_4 суду не надав.

У даному випадку, комісія з питань захисту прав людини Сумської міської ради ще 03.10.2017 р. приняла рішення про необхідність звернення Службою у справах дітей Сумської міської ради до суду із позовною заявою про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_2, проте позов подано лише у лютому 2018 року, після подачі неповнолітнім заяви про позбавлення батьківських прав.

З метою захисту прав дитини, Служба у справах дітей Сумської міської ради не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього, який перебував під опікою держави і потребував матеріальної допомоги.

Суд зазначає, що небажання батька першим йти на контакт зі своїм сином та налагоджувати родинні стосунки, не бажання виконувати батьківські обов'язки до яких віднесено і поважати свою дитину, самоусунення від виконання батьківських обов'язків шляхом передачі дитини на виховання держави жодним чином не звільняє батька від обов'язку батьківського піклування щодо сина.

Таким чином, судом встановлено, що з 30.05.2017 р. має місце ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків. Разом з тим, встановлені факти не дають суду дійти безумовного висновку, що до відповідача слід застосувати крайній захід впливу - позбавлення батьківських прав, оскільки відсутні підстави вважати, що після позбавлення батьківських прав, умови життя неповнолітнього ОСОБА_2, якому 10 вересня 2018 року виповниться 18 років та він має намір продовжити навчання і здобути вищу освіту, будуть змінені на краще.

Суд зауважує, що батько повинен враховувати вікові потреби своєї дитини, зокрема щодо культурного розвитку, навчання, підготовки до самостійного життя, а не тільки очікувати щоб син першим йшов на поступки та вияв першим бажання з ним спілкуватися та повернутися у родину.

З огляду на встановлені факти, надані сторонами та досліджені судом докази, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для застосування до ОСОБА_4 крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина слід відмовити.

Оскільки вимоги про стягнення аліментів та вирішення подальшого влаштування дитини є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав, тому також задоволенню не підлягають.

Згідно з роз'яснень, наданих в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність у даному випадку попередити ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У даній справі позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Судові витрати, понесені відповідачем суду не надані, а тому відсутні підстави для їх вирішення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263, 264 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Позов Служби у справах дітей Сумської міської ради в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Сумський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області, Сумський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно його сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Попередити ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про необхідність змінити ставлення до виховання сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ковпаківський районний суд міста Суми.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16.07.2018 року.

Суддя М.М. Косолап