АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року місто Київ.

Справа 761/26106/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/5418/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Борисової О.В., Мараєвої Н.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року, у складі судді Савицького О.А. ухваленого в приміщенні суду в місті Києві (інформація про час ухвалення рішення та дату складання повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення пені , 3% річних та індексу інфляції за порушення грошових зобов'язань, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

25.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», у якому просить суд стягнути з ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на свою користь у зв'язку з прострочення виплати страхового відшкодування пеню в сумі 17324,25 грн., інфляційні втрати в сумі 7813,60 грн.; 3% річних в сумі 1770,00 грн., а також, судові витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06.01.2016 року на 3 км. автодороги «Рожни-В.Димерка-Гоголів» мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1. під керуванням ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», згідно полісу № АЕ/6061885 та транспортного засобу «Hyundai Sonata», номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу та під керуванням останнього. ДТП відбулася з вини ОСОБА_3, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби. В досудовому порядку позивач, як власник транспортного засобу «Hyundai Sonata», номерний знак НОМЕР_2, у встановленому законом порядку звернувся до відповідача з вимогою виплатити йому страхове відшкодування, надавши повний пакет документів, необхідний для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування, однак відповідач страхове відшкодування у встановлені законом строки не сплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування, який рішенням суду був задоволений частково, а саме стягнуто на його користь 50000,00 грн. Таким чином, враховуючи прострочення виплати страхового відшкодування, позивач вважав, що з відповідача на його користь підлягає стягненню пеня, інфляційні втрати та 3% річних, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2018 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення штрафних санкцій - задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ- КООП» на користь ОСОБА_1 27548 (двадцять сім тисяч п'ятсот сорок вісім) грн. 05 коп. з яких: 17324 (сімнадцять тисяч триста двадцять чотири) грн. 45 коп. - пеня; 7813 (сім тисяч вісімсот тринадцять) грн. 60 коп. інфляційні втрати; 1770 (одна тисяча сімсот сімдесят) грн. 00 коп. - 3 % річних; 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. - судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2018 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що в позовній заяві позивач навів недостовірні дані щодо подання заяви на здійснення страхової виплати. Фактично позивач подав заяву на виплату лише після набрання законного сили рішенням суду у справі №761/20267/16-ц, що істотно впливає на строк нарахування пені та сум, визначених ст. 625 ЦК України. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій (штрафу, пені) є пропущеним, однак у відповідача була відсутня можливість подати заяву про застосування позовної давності до районного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги, та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. Зазначив, що відповідач безпідставно в апеляційній скарзі вказує на не подачу позивачем заяви про виплату страхового відшкодування до ухвалення рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 06.01.2016 року на 3 км. автодороги «Рожни-В.Димерка-Гоголів» мала місце ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», згідно полісу № АЕ/6061885 та транспортного засобу «Hyundai Sonata», номерний знак НОМЕР_3, який належить на праві власності позивачу та під його керуванням. Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначена ДТП мала місце з вини водія ОСОБА_3, що підтверджується постановою Броварського міськрайонного суду м. Києва від 28.01.2016 року.

Судом встановлено, що відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, засобів № АЕ/6061885, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду майну становить 50000,00 гри. на одного потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування з усіма необхідними документами.

Разом з тим, страхове відшкодування з врахуванням судових витрат в сумі 50551,20 грн. відповідачем було виплачено позивачу тільки 10.07.2017 року внаслідок виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року в цивільній справі № 761/20267/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», третя особа: ОСОБА_3, про відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, оскільки ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» прострочив виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

З заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року вбачається, що у відповідача ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ- КООП» виникло грошове зобов'язання на підставі договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеного між ним та ОСОБА_4, який є винним у вчиненні ДТП.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так як, відповідач в даній справі, до 10.07.2017 року не виконував свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування потерпілій особі, за страховим полісом страхування цивільно-правової відповідальності, він прострочи виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Згідно з п 36.5. ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Тобто, інфляційні втрати, три проценти річних та пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. ЇЇ розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Право на звернення з позовом про стягнення вищезазначених сум за кожен місяць виникає щомісяця на відповідну суму.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги і відповідно матеріали справи, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції , вірно встановив період прострочення, врахував умови договору, строки визначені договором, в які відповідач зобов'язаний був провести виплату, перевірив наданий позивачем розрахунок, та вірно встановив розмір пені та сум, передбачених ст. 625 ЦК України, які підлягають стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про подачу позивачем заяви на виплату, лише після набрання законної сили рішенням суду, колегія суддів не приймає, оскільки вони спростовуються ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.06.2017 року у справі №761/20267/16-ц яка набрала законної сили, відповідно до якої судом було встановлено, що «З метою отримання страхового відшкодування позивачем 09 лютого 2016 року до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» була подана заяву про виплату страхового відшкодування згідно полісу № АЕ/6061885 від 29 грудня 2015 року, та надані усі необхідні документи, проте виплата страхового відшкодування проведена не була». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню в даній справі.

Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності також не можуть бути прийняті апеляційним судом, виходячи з такого:

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

При цьому, матеріали справи не містять заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» неодноразово повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду (що підтверджується зворотними повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 19, 30), однак незважаючи на те, що відповідач будучи належним чином повідомлений про розгляд справи на 2 листопада 2017 року та 31 січня 2018 року до суду не з'явився, відзиву на позовну заяву до місцевого суду не подав.

Таким чином апеляційним судом встановлено, що суд правомірно провів заочний розгляд справи, обставини які перешкоджали подати відповідачу до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності суд апеляційної інстанції не встановив, а тому підстави для вирішення такої заяви на стадії апеляційного розгляду відсутні.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, висновок суду про задоволення позовних вимог відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону. Доводи апеляційної скарги спростовуються наявними в справі доказами. Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 1500, 00 грн. на оплату правничої допомоги за підготовку відзиву на апеляційну скаргу Адвокатське Бюро «Синюк та партнери», що підтверджується копією квитанцією від 23.06.2018 року.

При цьому, з розрахунку витрат на правничу допомогу вбачається, що адвокатом у вартість включено участь в судових засіданнях, однак розгляд даної справи призначено в порядку письмового провадження без виклику сторін і судове засідання в даній справі не проводилося, а тому апеляційний суд вважає, що заява в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 1200,00 грн.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 137, 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Стягнути Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1200 грн. 00 коп.

Інформація про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська буд. 48 оф. 708

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 10 липня 2018 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.В. Борисова

Н.Є.Мараєва