Справа № 182/2788/17
Провадження № 2/0182/550/2018
03.07.2018 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рибакової В.В.
при секретарі Затуливітер Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, -
Позивач 06.06.2017 року звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.3-6), який уточнював (а.с.50), посилаючись на такі обставини.
07.03.2013 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу у Львівську філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія. Він неодноразово перебував в службових відрядженнях в межах України та закордоном, отримав пластикові картки ТзОВ Вог Рітейл для заправки дизельним паливом транспортних засобів для виконання транспортних завдань.
Під час виконання перевезення на автопоїзді АА6554КІ/АА5475ХХ за маршрутом Україна-Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №443178 від 22.11.2014 року, перевитрата палива по даному перевезенню склала 454 літри дизельного палива на загальну суму 8034,81 грн. Враховуючи погодні умови та маршрут руху на збитки підприємства було віднесено перевитрату палива в кількості 246 літрів на загальну суму 4353,39 грн., загальна сума збитків, завданих відповідачем при виконанні даного перевезення склала 3681,42 грн.
Під час виконання перевезення на автопоїзді АА6553КІ/АА3877ХТ за маршрутом Україна- Німеччина-Україна згідно подорожнього листа №495171 від 10.02.2015 року, перевитрата палива по даному перевезенню склала 73 літри дизельного палива на загальну суму 1328,51 грн. Враховуючи погодні умови та маршрут руху на збитки підприємства було віднесено перевитрату палива в кількості 50 літрів на загальну суму 909,94 грн., загальна сума збитків, завданих відповідачем при виконанні даного перевезення склала 1098,33 грн.
Під час виконання перевезення на автопоїзді АА2206ЕЕ/АА3877ХТ за маршрутом Україна- Італія-Україна згідно подорожнього листа №495293 від 05.04.2015 року, перевитрата палива по даному перевезенню склала 143 літри дизельного палива на загальну суму 2841,69 грн. Крім того, відповідач при виконанні даного перевезення порушено норми наказу №02/03/2015 від 02.03.2015 року, в якому вказано, що при вході з території Польщі на територію України кількість палива в баках повинно бути не більше 50 літрів. При заїзді на територію України 18.04.2015 року кількість палива становила 222 літри, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території України та Польщі на загальну суму 946,07 грн. Загальна сума збитків, завданих відповідачем при виконанні даного перевезення склала 3787,76 грн.
Під час виконання перевезення на автопоїзді АА8830МХ/АА0631ХМ за маршрутом по Україні згідно подорожнього листа №127747 від 21.05.2015 року, перевитрата палива по даному перевезенню склала 133 літри дизельного палива на загальну суму 2826,11 грн.
Під час виконання перевезення на автопоїзді АА3124ТС/АА5474ХХ за маршрутом по Україні згідно подорожнього листа №791453 від 30.05.2015 року, перевитрата палива по даному перевезенню склала 154 літри дизельного палива на загальну суму 3267,71 грн .
Оскільки відповідачем не повернено суми надміру сплачених коштів у встановлені законодавством терміни, з нього на підставі п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України стягнуто податок на доходи фізичних осіб в розмірі 626,63 гривень. Дані суми податку перераховано позивачем в дохід держави.
Відповідно до наказу Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» №67-кф від 09.06.2015 року, відповідача було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України.
З 15.12.2017 року діє Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.
Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою суду від 26.02.2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.59-60).
Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.63). Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, був повідомлений про день, час і місце розгляду справи належним чином за місцем реєстрації (а.с.46). До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 03.07.2018 року о 08.30 год., як не вручений у звязку із закінченням терміну зберігання (а.с.70). Судова повістка у відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 наказом Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» № 25-кф від 07.03.2013 року було прийнято на роботу тимчасово, з 07.03.2013 року по 06.06.2013 року в колону автомобільну №2 водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажні автомобілі всіх марок, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, з оплатою праці згідно відпрацьованого часу (а.с.9).
Згідно Наказу № 66-кф від 07.06.2013 року, ОСОБА_1 водію автотранспортних засобів колони автомобільної №2, з 07.06.2013 року продовжено трудовий договір на невизначений термін (а.с.64).
Згідно Наказу № 67-кф від 09.06.2015 року, ОСОБА_1 водія автотранспортних засобів колони автомобільної №2 було звільнено з роботи з 05.06.2015 року за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.10).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у 2014-2015 роках здійснював перевезення вантажу (а.с.11-20).
Наказом Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» № 45 від 11.08.2010 року затверджено тимчасові базові лінійні норми витрат палива (а.с.21,22-25). Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» №02/03/2015 від 02.03.2015 року затверджено правила заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання (а.с.26-28), де зокрема вказано, що при виїзді х країн Східної та Західної Європи в Україну залишок палива в баках не повинен перевищувати 50 літрів.
Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» №48 від 29.05.2014 року затверджено правила заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання (а.с.29) та Умови заправки паливом при виконанні перевезень, в залежності від країни (а.с.30,31), де зокрема вказано, що при вході на територію України з території Польщі кількість палива в паливних баках автомобіля повинна бути не більше 50 літрів.
Як вбачається з подорожнього листа № 443178 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 22.11.2014 року та розшифровки до нього (а.с.11,12), під час виконання перевезення на автопоїзді АА6554КІ/АА5475ХХ за маршрутом Україна-Німеччина-Україна при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 339 літрів палива, відповідачем було придбано 3298 літрів дизельного палива, при поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 461 літр. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 2722 літрів палива, згідно даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих відповідачем, витрата палива склала 3176 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 454 літри дизельного палива на загальну суму 8034,81 грн. Зважаючи на погодні умови та маршрут руху на збитки підприємства було віднесено Перевитрату палива в кількості 246 літрів на загальну суму 4353,39 грн. Загальна сума збитків, завданих відповідачем при виконанні даного перевезення склала 3681,42 грн.
Як вбачається з подорожнього листа № 495171 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 10.02.2015 року та розшифровки до нього (а.с.13,14), під час виконання перевезення на автопоїзді АА6553КІ/АА3877ХТ за маршрутом Україна- Німеччина-Україна при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 270 літрів палива, відповідачем було придбано 2039 літрів дизельного палива, при поверненні автомобілі залишок палива в паливних баках склав 397 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 1840 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих відповідачем, витрата палива склала 1912 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 73 літри дизельного палива на загальну суму 1328,51 грн. При заїзді автомобіля на територію України 28.02.2014 року кількість палива становила 144 літри, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території України та Польщі на загальну суму 679,76 грн. Зважаючи на погодні умови та маршрут руху на збитки підприємства було віднесено перевитрату палива в кількості 50 літрів на загальну суму 909,94 грн. Загальна сума збитків, завданих відповідачем при виконанні даного перевезення склала 1098,33 грн.
Як вбачається з подорожнього листа № 495293 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 05.04.2015 року та розшифровки до нього (а.с.15,16), під час виконання перевезення на автопоїзді АА2206ЕЕ/АА3877ХТ за маршрутом Україна-Італія-Україна при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 532 літри палива, відповідачем було придбано 810 літрів дизельного палива, при поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 228 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 971 літр палива, згідно даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих відповідачем, витрата палива склала 1114 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 143 літри дизельного палива на загальну суму 2841,69 грн. При заїзді автомобіля на територію України 18.04.2015 року кількість палива становила 222 літри, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території України та Польщі на загальну суму 946,07 грн. Загальна сума збитків, завданих відповідачем при виконанні даного перевезення склала 3787,76 грн.
Як вбачається з подорожнього листа № 127747 вантажного автомобіля від 21.05.2015 року та розшифровки до нього (а.с.17,18), під час виконання перевезення на автопоїзді АА8830МХ/ЛА0631ХМ за маршрутом по Україні при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 156 літрів палива, відповідачем було придбано 200 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 157 літрів. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 66 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих відповідачем, витрата палива склала 199 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 133 літри дизельного палива на загальну суму 2826,11 грн.
Як вбачається з подорожнього листа № 791453 вантажного автомобіля від 30.05.2015 року та розшифровки до нього (а.с.19,20), під час виконання перевезення на автопоїзді АА3124ТС/АА5474ХХ за маршрутом по Україні при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 45 літрів палива, відповідачем було придбано 300 літрів дизельного палива, при поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 24 літри. Згідно норми витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 167 літрів палива, згідно даних подорожнього листа та розшифровки до нього, поданих відповідачем, витрата палива склала 321літр. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 154 літри дизельного палива на загальну суму 3267,71 грн.
Статтею 135-1 КЗпП України визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 року №447/24, посада водія автотранспортних засобів не належить до списку таких професій.
З матеріалів справи вбачається, що з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність не укладався.
Однак, судом встановлено, що згідно наказу Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» № 25-кф від 07.03.2013 року відповідача було прийнято на роботу тимчасово з 07.03.2013 року по 06.06.2013 року водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажні автомобілі всіх марок, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, з оплатою праці згідно відпрацьованого часу. Наказом № 66-кф від 07.06.2013 року, ОСОБА_1 водію автотранспортних засобів колони автомобільної №2, з 07.06.2013 року продовжено трудовий договір на невизначений термін.
Позивачем підставою позову зазначено п.6 ч.1 ст.134 КЗпП України, згідно якого, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків.
У п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівником» №14 від 29.12.1992 року зазначено, що відповідно до п.6 ч.1 ст.134 КЗпП матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну: перевитратою пального на автомобільному транспорті, розкраданням, знищенням (зіпсуттям), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей.
У постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року по справі № 6-1267цс16 прийнята правова позиція щодо застосування п.6 ст.134 КЗпП.
Згідно до розяснень, викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівником», матеріальна відповідальність в повному розмірі на підставі п.6 ст.134 КЗпП України покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР від 12.09.1991 року № 1545-XII, у звязку з Постановою Верховної Ради України від 24.08.1991 року «Про проголошення незалежності України» та прийняттям Акта проголошення незалежності України встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Відповідно до підпункту «в» п.14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» від 05.08.1983 року №759, яка є чинною, за перевитрату палива понад затверджених норм з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується 100 відсотків вартості перевитраченого автомобільного палива.
Згідно п.6.7 Інструкції з обліку надходження і витрачання пально-мастильних матеріалів і єдиних талонів на відпуск нафтопродуктів на підприємствах, в організаціях, колгоспах і радгоспах, затвердженого Державним комітетом СРСР по забезпеченню нафтопродуктами від 03.02.1984 року №01/21-8-72, яка є чинною, на підставі прийнятого керівником підприємства рішення вартість перевитраченого палива понад затверджені норми підлягає стягненню з водіїв транспортних засобів.
Суди при вирішенні подібних справ повинні встановити наявність чи відсутність вини та умисного заподіяння працівником майнової шкоди підприємству, що є обовязковою складовою відповідальності працівників автомобільного транспорту за перевитрату палива.
Тобто, чинним законодавством матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремим законодавством, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Однак, з матеріалів справи (подорожніх листів, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп»), вбачається, що позивачу стало відомо про заподіяння шкоди на протязі 2014-2015 років, а до суду з позовними вимогами позивач звернувся лише 06.06.2017 року. Причини пропуску строку позивач у позовній заяві не виклав.
На адресу позивача судом було направлено лист, в якому, в тому числі, було зазначено про те, що позивачем не викладено обставин та не зазначено доказів щодо пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами (а.с.61). 24.04.2018 року до суду від представника позивача надійшов лист, згідно якого представник позивача просив слухати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує, до листа було додано довіреність на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з наказу №66-кф від 07.06.2013 року (а.с.63,64). Однак обставин щодо пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами представником позивача зазначено не було, доказів щодо поважних причин пропуску строку не надано.
Положеннями ч.3 ст.233 КЗпП України визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, закріплено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.
Суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Адже позивачу стало відомо про заподіяння шкоди на протязі 2014-2015 років, а до суду з даними позовними вимогами позивач звернувся лише 06.06.2017 року, обставин щодо пропуску строку звернення до суду позивачем не викладено, жодних доказів не надано. Поважних причин пропуску строку судом не встановлено. Тому позивачу слід відмовити в задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду з даними позовними вимогами.
Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено, то не підлягає стягненню з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12,13,81,89,141,259,263-265,268,280-282,284,354,п.9, п.п.15.5п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.233 КЗпП України, -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: ОСОБА_3