Провадження № 2/760/2638/18
В справі №760/9707/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Тетяна Євгенівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом і просить визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 січня 2017 року, укладений між її батьком ОСОБА_8 та відповідачкою.

Посилається в позові на те, що 11 листопада 1977 року був зареєстрований шлюб її батьків - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище ОСОБА_8.

В даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася вона, а 02 березня 1985 року син ОСОБА_10 - 3-я особа в справі.

05 лютого 1991 року шлюб між батьками був розірваний.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер від злоякісної пухлини легень з метастазами.

Після його смерті була заведена спадкова справа.

ОСОБА_8 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2 загальною площею 30,20 кв.м.

21 січня 2017 року був укладений Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., за умовами якого спірна квартира ним була продана відповідачці.

Вважає, що Договір купівлі-продажу померлим був укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки ОСОБА_8 був у важкому стані та на останніх стадіях хвороби, а квартира була відчужена за ціною, яка взагалі не відповідає її ринковій вартості, а саме за 41 978 гр.

Вважає, що відповідачка скористалася важким станом здоров»я ОСОБА_8, а тому є всі підстави вважати, що спірна квартира була відчужена під тиском відповідачки.

Зазначила, що визнання даного договору недійсним має важливе значення для відновлення її порушених прав та прав її брата ОСОБА_6, як спадкоємців померлого.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представники позивачки в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилався на те, що відповідачка є рідною сестрою померлого ОСОБА_8, з якою у останнього були близькі родинні стосунки.

Померлий ОСОБА_8 до останнього дня життя був самостійною людиною, мешкав один, спілкувався з сусідами, сам за собою доглядав та мав охайний вигляд, працював на заводі «Арсенал», не перебував у важкому стані, хоча і хворів на онкологічне захворювання.

Крім того, квартира була придбана відповідачкою за 320 000, 00 гр., що відображено в договорі.

ОСОБА_8 підписав зазначений договір добровільно, укладений він був також за його ініціативою, ніякого тиску на нього не чинилося, а грошові кошти ним були отримані перед підписанням договору.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Тетья особа - Приватний нотаріус Парфеньонок Т.Є. у судове засідання не з»явилася, просила розглядати справу в її відсутності.

Надала письмові заперечення, в яких посилалася на те, що перед підписанням договору нею була проведена розмова з ОСОБА_8, в ході якої було з'ясовано, що останній діяв вільно, без будь - якого примусу як психічного так і фізичного, повністю розумів значення своїх дій та був здатний керувати ними.

Проявів тяжкої хвороби та психічних розладів у поведінці ОСОБА_8 нею виявлено не було.

Після укладення договору ОСОБА_8 будь-яких заяв про скасування договору не подавав, що також свідчить про те, що даний правочин був укладений ним за його вільного волевиявлення без будь - якого тиску.

Виходячи з цього, просила в позові відмовити.

3-я особа ОСОБА_6 в судове засідання також неодноразово не з»являвся, про час розгляду спарви повідомлявся належним чином.Про причину неявки уд до відома не ставив.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати спарву в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших,

крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що 21 січня 2017 року між ОСОБА_8 та відповідачкою був укладений Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3, загальною площею 30,2 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., зареєстрований за №87.

Пунктом 3 Договор встановлено, що за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 320 000, 00 гр.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11 помер, і після його смерті відкрилась спадщина.

21 червня 2017 року за заявою позивачки Дев»ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №444/2017.

28 липня 2017 року заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 подала позивачка, сестра померлого.

/ а.с. 10 - 11; 47 - 50; 112 - 186 /

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини.

Статтею 233 ЦК не передбачено обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, зокрема договору купівлі-продажу.

Таким чином, для визнання правочину недійсним з цих підстав необхідно встановити наявність двох обставин, а саме: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Як вбачається зі змісту договору, продаж квартири був вчинений за 320 000, 00 гр.

При укладенні договору був наявний Висновок про вартість майна, здійснений Суб»єктом оціночної діяльності- ТОВ»Науковий центр незалежних експертиз» від 16 січня 2017 року, згідно з яким ринкова вартість квартири становила 319 192, 00 гр.

В пункті 3 Договору купівлі-продажу зазначено, що сторони погодили ціну квартири даному розмірі, продавець, тобто ОСОБА_8, підтвердив факт повного розрахунку з ним за продану квартиру та отримання грошових коштів від покупця в сумі 320 000, 00 гр.

Відповідачка, викликана до суду для дачі пояснень, в судовому засіданні зазначила, що ініціатором укладення договору виступав саме її брат, розрахунки ними були проведені перед поїздкою до нотаріуса для підписання договору в квартирі брата.

Свідок ОСОБА_12, донька відповідачки, пояснила суду, що її дядько ОСОБА_8 придбав дану квартиру в 2010 році і вирішив продати її своїй сестрі, її матері, та поїхати в Крим, оскільки він хворів і де він любив відпочивати.

Її мати придбала квартиру за 320 000, 00 гр. і саме вона передавала ОСОБА_8 гроші, які він перерахував у квартирі, і лише після цього вони поїхали до нотаріуса для укладення Договору купівлі -продажу квартири.

Крім того, вони домовилися, що ОСОБА_8 буде проживати у зазначеній квартирі.

Ці ж обставини, а саме передачу грошових коштів ОСОБА_8 в сумі 320 000, 00 гр. підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_13

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у справі №6-2766цс16 від 21 грудня 2016 року, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Встановлено, що ОСОБА_8 помер від злоякісної пухлини легень з метастазами.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що він лікар-онколог, спостерігав за померлим, який на прийом приїжджав з родичкою, як потім він з»ясував, це була його племінниця.

Зазначив, що ОСОБА_8 був адекватний, контактний, скарг на слабкість від нього не надходило. Від хімічного лікування відмовивися без пояснення причини.

Препарати також не вживав, посилаючись на те, що не хоче втрачати адекватність.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що знайомий з ОСОБА_8 більше 33 років, разом з ним працював на заводі «Арсенал». ОСОБА_8 працював майже до смерті.

Він помітив погіршення його стану здоров»я незадовго до смерті, пропонував допомогу, від якої останній відмовився, посилаючись на те, що про нього турбується, забезпечує всім необхідним.

При цьому він дізнався від ОСОБА_8, що з донькою він не спілкувався і остання йому не допомагала.

Обгрунтовуючи недійсність укладеного договору, представник позивачки додаткового в судовому засіданні посилався на те, що окрім приведених у позові обставин підставою недійсності оспрюваного договору є також та обставина, що законодавством обмежено розмір грошових операцій, які можуть вчинятися в готівковій формів.

Виходячи з цього, сума, за якою був вчинений продаж квартири, мала бути сплачена продавцю лише шляхом безготівково розрахунку, докази чого відсутні, що є додатковим свідченням його недійсності.

Як зазначено в пункті 3 договору сторони підтвердили передачу покупцем та отримання продавцем грошових коштів, тобто повного розрахунку за угодою.

Крім того, сторони своїми підписами в договорі засвідчили дотримання ними і вимог постанови Правління Національного банку України від 6 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» та постанови Правління Національного банку України від 26 листопада 2016 року № 407 «Про внесення змін до Постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року».

Відповідно до ч.3 ст.1087 ЦК Ураїни граничні суми розрахунків у готівковій формі для фізичних, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

В пункті 2 постанови правління Національного банку України від 06 червня 2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" закріплено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між особою за договором купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 150 000,00 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 26 листопада 2016 року № 407 «Про внесення змін до Постанови Правління Національного банку Уккраїни від 06 червня 2013 року» були внесені зміни до даної постанови, у пункті 2 цифри «150000» замінено цифрами «50000».

Суд враховує, що Закон України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, який регулює роботу нотаріусів України, не містять положень, які б зобов»язували б нотаріусів при посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна витребовувати у сторін договору документи, підтверджуючі безготівковість розрахунку.

За недотримання норм щодо граничних сум розрахунків передбачена відповідальність статтею 163 КпАП, згідно з якою порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі перевищення граничних сум розрахунків готівкою тягне за собою накладення штрафу, що не є предметом спору у даній справі і відноситься до компетенції інших державних служб.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, представники позивачки суду не надали, як і не спростували доводів представника відповідачки в судовому засіданні.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз»яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Будь-яких доказів впливу на продавця з боку відповідачки при укладенні оскаржуваного правочину, суду не надано, і не встановлено таких у судовому засіданні.

Та обставина, що померий продавець квартири ОСОБА_16 мав тяжке захворювання, не може свідчити про те, що оскаржуваний договір ним був укладений під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, тим більше, що відповідачка цим скористалася.

Виходячи з цих обставин, підстави для задоволення вимог позивачки відсутні.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 202, 203, 215, 216, 231, 233, 655, ч.3 ст.1087 ЦК Украни, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 липня 2018 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва