Постанова

Іменем України

16 липня 2018 року

м. Київ

справа № 234/16461/15-ц

провадження № 61-18616св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сафір Федір Олегович, Федченко Максим Леонідович,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Краснощокової Н. С., Азевича В. Б., Мальованого Ю. М. від 21 грудня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2008 року між банком і ОСОБА_6 було укладено кредитно-заставний договір, за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 64 тис. 512 грн з терміном його повернення до 13 березня 2013 року, а ОСОБА_6 зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитно-заставним договором. Банк свої зобов'язання виконав.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язаннь за кредитно-заставним договором станом на 29 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 83 тис. 461 грн 47 коп., що складається з: 37 тис. 426 грн 67 коп. заборгованості за кредитом, 46 тис. 34 грн 80 коп. - пені, а також штрафів відповідно до умов договору: 250 грн (фіксована частина) та 4 тис. 173 грн 07 коп. (процентна складова).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області у складі судді Бакуменко А. В. від 08 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на час звернення до суду з позовом заборгованість за кредитно-заставним договром ОСОБА_6 погасила в повному обсязі, що було визнано банком, оскільки попередній позов, поданий у 2013 року, про стягненнязаборгованості за цим договором у зв'язку з несплатою страхових платежів, було залишено без розгляду.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 листопада 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором від 13 березня 2008 року станом на 29 липня 2015 року в розмірі 37 тис. 426 грн 67 коп., пеню, нараховану до 14 квітня 2014 року в сумі 18 тис. 806 грн 90 коп., всього - 56 тис. 233 грн 57 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 не завжди здійснювала платежі на виконання зазначеного кредитно-заставного договору встроки, визначені договором. 23 лютого 2009 року вона допустила прострочення платежу, у зв'язку із чим 760 грн 93 коп. було віднесено на залишок простроченої заборгованості, нараховано пеню. Крім того, ОСОБА_6 не сплатила платежі за договорами страхування життя та автомобіля за 2010-2012 роки.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року, ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за кредитно-заставним договором, а заборгованість за цим договором виникла не з її вини, оскільки банк нав'язував споживачам страхові компанії для укладення з ними страхових договорів. 30 квітня 2013 року ОСОБА_6 сплатила на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» страхові внески в розмірі 9 тис. 777 грн 67 коп. і проценти на ці внески - 3 тис. 256 грн 69 коп. До того ж, банк не надав належних доказів наявності в неї заборгованості за вказаним договором.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

17 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

13 березня 2008 року між банком і ОСОБА_6 було укладено кредитно-заставний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит на суму 64 тис. 512 грн. із терміном його повернення не пізніше 12 березня 2013 року з процентною ставкою за користування кредитом 15, 48 % річних.

Згідно з пунктом 17.8. кредитно-заставного договору щомісяця в період сплати позичальник зобов'язаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 1 тис. 629 грн 89 коп. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ними. У пункті 17.1.9. вказного договору визначено період сплати з 16 по 20 число кожного місяця.

Відповідно до пункту 4.7. кредитно-заставного договору кошти, отримані банком від позичальника для погашення заборгованості, направляються для її погашення у такій черговості: а) для відшкодування витрат/збитків, яких зазнав банк за договором; б) для оплати неустойки згідно зі статтею 14 договору; в) для оплати простроченої заборгованості за винагородами, г) для оплати простроченої заборгованості за процентами; д) для оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом; е) сума, що залишилася, направляється на погашення заборгованості в такій послідовності: за винагородами, за процентами, за наданим кредитом. Для уникнення сумнівів, заборгованість за винагородами, процентами та частиною кредиту вважається простроченою, якщо вона не погашена станом на останній день періоду, протягом якого вона повинна бути погашена.

Згідно з пунктами 6.2.11.-6.2.14. зазначеного договору позичальник зобов'язався на день укладання договору застрахувати на користь банку предмет застави на суму, строк та від ризиків, що зазначені у договорі та надати банку договори страхування; не пізніше дати закінчення договорів страхування продовжити їх строк або укласти нові на користь страхової компанії; в період настання строків сплати страхових платежів за договорами страхування надавати банку докази сплати страхових платежів.

Якщо позичальник не подав банку підтверджуючий документ про сплату чергових страхових платежів за договорами страхування станом на дату, коли вони повинні бути сплачені, банк має право самостійно сплатити такі страхові платежі протягом 5 банківських днів замість позичальника (пункт 3.4.1. цього договору).

Якщо банк скористається правом, передбаченим у пункту 3.4.1 договору і сплатить чергові страхові платежі, то позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів відшкодувати банку суму сплачених коштів та усі інші витрати банку, пов'язані із здійсненням таких платежів. У разі непогашення позичальником такої заборгованості у вказаний строк вона вважається простроченою (пункт 3.4.2. указаного договору).

У 2009 році банком сплачено 2 тис. 879 грн 60 коп. страхової премії ОСОБА_6 за договором страхування наземного транспорту за рахунок кредитної лінії від 13 березня 2008 року.

У 2010 році банком сплачено 2 тис. 752 грн 90 коп. страхової премії ОСОБА_6 за договором страхування наземного транспорту за рахунок кредитної лінії від 13 березня 2008 року та 626 грн страхової премії ОСОБА_6 за договором особистого страхування.

У 2011 році банком сплачено 2 тис. 631 грн 77 коп. страхової премії ОСОБА_6 за договором страхування наземного транспорту за рахунок кредитної лінії від 13 березня 2008 року та 626 грн страхової премії ОСОБА_6 за договором особистого страхування.

У 2012 році банком сплачено 2 тис. 515 грн 97 коп. страхової премії ОСОБА_6 за договором страхування наземного транспорту за рахунок кредитної лінії від 13 березня 2008 року та 626 грн страхової премії ОСОБА_6 за договором особистого страхування.

Крім того, 23 лютого 2009 року ОСОБА_6 допустила прострочення платежу, у зв'язку із чим 760 грн 93 коп. віднесено на залишок простроченої заборгованості і нараховано пеню, що відповідає пункту 4.7. договору про черговість погашення заборгованості.

Останній платіж за договором відповідачкою здійснено 11 березня 2013 року.

У результаті неналежного виконання ОСОБА_6 кредитних зобов'язань виникла заборгованість за кредитом станом на 29 липня 2015 року в сумі 37 тис. 426 грн 67 коп. та нарахована пеня - 46 тис. 34 грн 80 коп.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У частині першій статті 611 ЦК України закріплено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами першою та другою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015 року № 1275-р м. Краматорськ віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки ОСОБА_6 неналежним чином виконувала умови кредитно-заставного договору, то відповідно до умов цього договору та положень законодавства з нею підлягає стягненню заборгованість за кредитом та пеня, нарахована до 14 квітня 2014 року.

Доводи ОСОБА_6, викладені в касаційній скарзі, про збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки спростовуються розрахунком заборгованості, наданим банком, тому посилання касаційної скарги нічим не доведені.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Білоконь

Є.В.Синельников