Справа №538/1368/17
Провадження по справі №2/538/114/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року Лохвицький районний суд Полтавської області

У складі: головуючого-судді Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання Дробот О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Лохвицька районна державна адміністрація Полтавської області в особі Служби у справах дітей про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області з даною позовною заявою, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем 28.07.2002 року зареєстрували шлюб. 07.09.2017 року шлюб було розірвано рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає з батьком. Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні сина з позивачем. 03.03.2017 року, враховуючи висновок служби у справах дітей райдержадміністрації від 14.02.2017 року № 01-17/61 та рішення комісії з питань захисту прав дитини від 16.02.2017 року № 2/1 було винесено Розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації, яким зобов'язано громадянина ОСОБА_2 надавати можливість позивачці спілкуватися з дитиною ОСОБА_3 щомісяця кожного тижня з 10 години суботи до 15 години неділі, з правом ночівлі, за попереднім узгодженням з батьком дитини. Проте, з моменту винесення Розпорядження і до цього часу воно не виконується, до будинку, де мешкає разом з сином не пускає. Просила суд зобов'язати відповідача не перешкоджати їй брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином та визначити способи її участі у вихованні дитини: побачення два разу на тиждень - кожної суботи та неділі з 13.00 год. до 20.00 год. за місцем її, або сина фактичного проживання, а половину канікулів проживати із позивачкою; спільний відпочинок у першу половину її щорічних відпусток; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного зв'язку; у разі, якщо святкові дні припадають на день мого побачення або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить із позивачкою; надати право в день побачення забирати сина з місця його проживання, школи або будь якого іншого закладу без попереднього дозволу відповідача; зобов'язати відповідача заздалегідь надавати позивачці інформацію щодо фактичного місця перебування сина, якщо воно змінилося.

В судове засідання позивачка не з'явилася, але надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що відповідач ніколи не перешкоджав, щоб позивачка, яка є матір'ю його сина, брала участь у його вихованні та спілкувався з ним.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила, що перешкод у спілкуванні у позивачки з дитиною немає. Пояснила, що в розмові з малолітнім ОСОБА_3, він повідомив, що не заперечує проти спілкування з матір"ю, але остання ніяких спроб щодо спілкування не проявляє, його батько не перешкоджає спілкуванню з матір'ю.

Заслухавши представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Преамбулою, ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вiдповiдно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини.

Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Право на безперешкодне спілкування матері, батька та дитини між собою встановлене ст. 153 СК України.

За приписами ст. 157 СК України питання щодо виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно з рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 07 вересня 2017 року (а.с. 11).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого виконкомом Червонозаводської міської ради Лохвицького району Полтавської області, актовий запис № 18 (а.с. 10).

Дитина проживає з батьком - ОСОБА_2 - відповідачем по справі, що не заперечувалось сторонами.

Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі матері у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення.

Договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків, можливість укладення якого передбачена ч. 4 ст. 157 СК України та у якому б могли бути встановлені права та обов'язки батьків, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не укладався.

13.02.2017 року ОСОБА_1 звернулася до служби у справах дітей Лохвицької райдержадміністрації Полтавської області із заявою щодо встановлення графіку спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Лохвицькій районній державній адміністрації Полтавської області стосовно визначення способу участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею встановлено час побачень ОСОБА_1 з її малолітнім сином ОСОБА_3 щомісяця кожного тижня з 10 години суботи до 15 години неділі, з правом ночівлі, за попереднім узгодженням з батьком дитини ОСОБА_2

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

А згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Отже, сімейним законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Суд зазначає, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (ст. 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І лише у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди їй у спілкуванні з дитиною. Разом з тим, враховуючи відносини, що склались між сторонами, те, що представник відповідача заперечував щодо перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв'язку із недоведеністю порушення відповідачем прав позивачки, як матері, щодо виховання дитини та права на спілкування з дитиною.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 141, 150, 151, 157, 158, 159 СК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» , суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Лохвицька районна державна адміністрація Полтавської області в особі Служби у справах дітей про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: В.А. Бондарь