Провадження № 2/641/270/2018 Справа № 641/7193/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року

Комінтернівський районний суд м.Харкова в складі:

Головуючого судді - Чайка І.В.,

за участю секретаря Дрокіної С.О.,

представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2,

представник третьої особи- Анохіна А.В.- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 641/7193/17 за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання договору купівлі - продажу частки майна (квартири) недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

25.10.2017 року Позивачі звернулися до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору від 22.03.2013 року купівлі - продажу частки квартири № 49, що розташована в будинку № 12-Б по пр-ту Маршала Жукова в м. Харкові.

В обґрунтування свого позову позивачі зазначили, що 26.10.2004 року ОСОБА_4 , ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було отримано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого вказані особи отримали у спільну власність квартиру № 49, що розташована за адресою: м. Харків, пр-т Маршала Жукова 12-Б. 22.03.2013 року між співвласниками вищевказаної квартири був укладений договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності, відповідно до якого сторони договору дійшли згоди, що вищезазначена квартира належить ним у рівних частках , а саме по 1/5 частині кожному. Згідно договору купівлі-продажу частки квартири від 22.03.2013 року, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали ОСОБА_7 належні їм частки квартири № 49, розташованої по пр-ту Маршала Жукова, 12-Б в м. Харкові. В договорі зазначено, що продаж квартири було здійснено за 144 000,00 грн., однак позивачі ніяких грошей не отримували, оскільки сторони вказаного договору між собою є близькими родичами, а отже укладаючи вищевказаний договір, як вказують позивачі, вони суттєво помилялись щодо природи його укладення, оскільки їх намір був подарувати свої частки відповідачу , а не продати. Факт юридичного оформлення такого правочину у формі договору купівлі-продажу, а не договору дарування, як це передбачалось позивачами , став відомий позивачам лише в 2017 році , після того як співвласник ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом до них про визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним. Виявлення факту саме продажу позивачами своєї частки квартири, стало для них несподіванкою, оскільки їх намір був їх подарувати, оскільки відповідач приходиться їм близькою родичкою, не мала свого власного житла, а на той час позивачі вже мали свої власні оселі, та в квартирі квартири № 49, по пр-ту Маршала Жукова,12-Б в м. Харкові вже давно не мешкали. Отже, позивачі вказують, що договір купівлі -продажу не відповідає ані фактичному волевиявленню позивачів, а ні реальним обставинам такого укладення.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.11.2017 року відповідно до ст.121 ЦПК України ( в редакції дії закону 2004 р.) провадження по вищевказані справі було відкрито .

Ухвалою суду від 05.12.2017 року продовжено строк розгляду даної справи до 17.01.2018 року.

Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року прийнято нову редакцію Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 року. Згідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» закону визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 31.01.2018 року у протокольній формі, суд за клопотанням учасників справи ухвалив продовжити розгляд справи в загальному проваджені зі стадії підготовчого засіданні.

Ухвалою суду від 03.04.2018 року продовжено строк проведення підготовчого засідання до 02.05.2018 року

Відповідно до ухвали суду від 18.04.2018 року задоволено клопотання представника третьої особи про виклик та допит свідків та відмовлено представнику позивача у прийнятті клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме : СД-диску із записом та клопотання повернуто заявнику. Також вказаною ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті .

Під час розгляду справи позивачі по справі підтримали доводи позовної заяви та просили позов задовольнити.

Представник позивачів в судовому засіданні підтримав зазначені в позовній заяві доводи та додатково зазначив, що договір, що оскаржується був укладений українською мовою, якою позивачі погано володіють та перекладу на російську мову такого договору здійснено не було, що позбавило позивачів можливості переконатися у дійсності свої намірів щодо укладення правочину.

Відповідач під час розгляду справи позов визнала та просила його задовольнити, зазначивши що дійсно наміру купувати у позивачів їх частки квартири вона не мала, розрахунку з ними не проводила, оскільки а не вона, а ні її родина не мала грошей на придбання вказаної квартири. На сімейній нараді, сторонами у справі було вирішено подарувати належні їм частки квартири відповідачу, оскільки власного житла відповідач не мала, а у позивачів було та вони вже довгий час мешкали за іншими адресами. Крім того, відповідач зазначила, що таке непорозуміння щодо оформлення правочину у формі купівлі-продажу, а не дарування, сталося у звязку з тим, що вона та позивачі є юридично не освідченими.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, що були надані відповідачем та просив позов задовольнити .

Третя особа- Анохін Д.А. під час розгляду справи визнав обставини зазначені сторонами у справі та не заперечував проти позову.

Третя особа- Анохін А.В. під час розгляду справи не визнав обставини, на які посилались сторони по справі та просив у позові відмовити .

Представник третьої особи ОСОБА_9 ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_9 та відповідач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому був розірваний. В період шлюбу подружжям було придбано 3/5 частин квартири № 49, розташованої по пр-ту Маршала Жукова, 12-Б в м. Харкові. Договір купівлі продажу був оформлений на відповідача. Після розірвання шлюбу стало питання щодо розподілу майна подружжя, яке було розподілено відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.08.2017 року та ОСОБА_9 було виділено у власність 3/10 частин квартири № 49, що розташована в будинку № 12-Б по пр-ту Маршала Жукова в м. Харкові. Таким чином, представник вважає, що дії позивачів та відповідача щодо звернення до суду з даним позовом, спрямовані на позбавлення ОСОБА_9 права власності на належну йому частину вищезазначеної квартири. Також представник вказує, що сама позивач ОСОБА_4 запропонувала саме купити 3/5 частки квартири належних позивачам, при цьому, між сторонами обговорювалась сума продажу та досягнуто згоди, що такий продаж буде здійснено за 144000,00 грн. та ОСОБА_9 були передані вказані кошти продавцям. Крім того, представником до суду подана заява про застосування строку позовної давності до вимог позивачів, посилаючись на те, що позивачі оскаржують правочин здійснений в 2013 році тоді як звернулись до суду з цим позовом тільки в жовтні 2017 року.

Суд, заслухавши доводи учасників справи, допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 2004 року № 3-04-247183-41-1 ОСОБА_4 Г, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набули право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 23-24).

22.03.2013 року між ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності, відповідно до якого сторони договору дійшли згоди, що квартира АДРЕСА_2 належить ним у рівних частках кожному, а саме по 1/5 (одній пятій) частці кожному. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 під реєстровим № 923 (а. с. 25-26).

Відповідно до умов договору купівлі-продажу частки квартири від 22.03.2013 року, що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10, продавці - ОСОБА_4 ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_5 передали, а в покупець - ОСОБА_7 прийняла у власність 3/5 частки квартири №49, що розташована в будинку №12-Б по проспекту Маршала Жукова в м. Харкові. ( а.с.27-28)

Пунктом 3 вказаного договору встановлено, що продаж частки квартири здійснено за суму 144 000,00 грн., які Продавці отримали від Покупця готівкою, до підписання цього договору, в рівних частках кожний та жодних претензій до розрахунку не мають. Вказаний договір підписаний всіма його сторонами. ( а.с.27-28)

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_4 зазначила , що у 1987 році вона зі своїм чоловіком здійснили міну своєї квартири на дві квартири . Згодом її донька , яка є відповідачем по справі ОСОБА_7, вийшла заміж та оселилась в одну з квартир , яка їм належала на праві міни . Відповідач не дуже гарно жила зі своїм чоловіком . Також свідок вказала, що коли була здійснена угода купівлі-продажу квартири, нотаріусом були надані документи , які вони не читали та вважали ,що це договір дарування , а коли ОСОБА_7 розірвала шлюб із чоловіком тільки тоді вони дізналися , що був оформлений договір купівлі-продажу замість договору дарування. Грошей за здійснену угоду купівлі-продажу квартири вона не отримувала. Також свідок вказала, що в день угоди ОСОБА_9 приїздив до нотаріуса та підписував якісь документи , однак які саме їй невідомо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка третя особа по справі ОСОБА_8 зазначив, що він є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Нотаріусом у нотаріальній конторі йому були надані якісь документи, які він підписав, однак з яким змістом ці документи були, йому не відомо. Також зазначив, що грошей на придбання квартири у батьків не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 вказала, що третя особа по справі ОСОБА_9 є її племінником та в кінці 2012 року він звернувся до неї з проханням надати йому у борг гроші , для придбання квартири та з його слів свідку стало відомо, що мати його дружини вирішила переоформити 3/5 частки квартир на його дружину, шляхом продажу вказаної частки. Свідок надала ОСОБА_9 у борг 25000,00 грн. та ця угода документально ні як не оформлювалась. Вказані кошти ОСОБА_9 повернув в кінці 2016 року. Зі слів ОСОБА_9 свідку відомо, що у березні 2013 року був оформлений договір купівлі-продажу вищевказаної частки квартири, та як відомо свідку її вартість складала більш 100 000,00 грн. Згодом сімейні відношення у ОСОБА_9 з дружиною погіршились та вони розірвали шлюб та на теперішній час ОСОБА_9 мешкає у орендованій квартирі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка третя особа по справі ОСОБА_9 зазначив, що з 1994 року він знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Від вказаного шлюбу мають сина- Анохіна ОСОБА_14. Він та його родина мешкала у однокімнатній квартирі , а у 2012 році колишня теща ОСОБА_4, яка є позивачем по справі, запропонувала викупити у неї та інших співвласників- її доньок квартиру за 144 000,00 грн. Він з дружиною погодились. Також ОСОБА_9 зазначив, що він працював та мав постійний заробіток, крім того на придбання вказаної квартири він взяв у борг у своєї тітки 25000,00 грн. В березні 2013 року була оформлена угода купівлі-продажу квартири та він у нотаріуса надав згоду своїй дружині на купівлю цієї квартири. Договір купівлі-продажу, що оскаржується, був прочитаний сторонами договору та підписаний у його присутності, оскільки в цей час він знаходився у кінці кабінету, де здійснювалась угода, та після чого він сплатив за відповідні послуги нотаріусу. Після оформлення угоди купівлі-продажу квартири , він з дружиною почали робити ремонт у квартирі. В кінці 2016 року сімейні відносини у нього з дружиною погіршились , у звязку з чим в подальшому шлюб був розірваний. При оформлені договору, нотаріусом були перевірені всі документи. Інших сторонніх осіб при його оформлені угоди не було. Крім того, ОСОБА_9 вказав, що його колишня теща шукала нотаріуса, для оформлення відповідної угоди та наполягала, щоб квартира була оформлена на його дружину та він проти цього не заперечував.

Допитаний свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні зазначив, що він є ріелтором та до нього звернулась ОСОБА_5 з проханням допомогти здійснити дарування квартири від матері її сестрі. ОСОБА_4 бажала подарувати квартиру своїй доньки та просила оформити цю угоду дешевше, у звязку з чим свідок вирішив, що оформити договір купівлі-продажу буде дешевше, однак сторонам даної угоди він про це не повідомив. Свідок повідомив позивачів та відповідача , щоб вони прийшли та підписали всі документи у нотаріуса. Свідок був присутній у нотаріальній конторі, однак до кабінету нотаріуса не заходив. Після оформлення угоди всі сторони вийшли задоволені. Також свідок вказав, що він не укладав договору на надання послуг позивачам та відповідачу щодо оформлення угоди .

Згідно ст. 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 639 ЦК України).

Стаття 655 ЦК Українипередбачає, що за договором купівлі-продажу, одна сторона(продавець) передає, або зобов»язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ст. 203 вказаного Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Позивачі, як на підставу своїх вимог зазначають, що мали намір подарувати належні їм частки квартири, а не продавати, а також вказують, що коштів за передачу свого майна відповідачу, вони не отримували, що також підтвердила відповідач по справі.

Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Отже, пунктом 3 вказаного договору встановлено, що продаж частки спірної квартири здійснено позивачами за суму 144 000,00 грн., які позивачі отримали від відповідача готівкою, до підписання цього договору.

Згідно п.8 договору купівлі-продажу частки квартири від 22.03.2013 року вбачається, що сторони підтвердили, що усний переклад договору з української мови на російську мову ним було зроблено нотаріусом та у них відсутні жодні заперечення щодо кожної з умов цього договору, а також вони однаково розуміють значення, умови договору та його правові наслідки, для кожного з них, про що вони засвідчили своїми особистими підписами у договорі.

Також судом встановлено, що відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.08.2017 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розподілено майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та ОСОБА_9 виділено у власність 3/10 частин квартири АДРЕСА_3 (Маршала Жукова) в місті Харкові. ( а.с.74-77)

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.11.2017 року, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.08.2017 року залишено без змін ( а.с.78)

Згідно витягу з державного реєстру речових права від 23.04.2018 року вбачається, здійснив реєстрацію свого права на власність 3/10 частин квартири АДРЕСА_3 (Маршала Жукова) в місті Харкові, у встановленому законом порядку ( а.с.182)

З свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 178894 від 01.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі та який був розірваний 01.03.2017 року ( а.с.89)

Крім того, вищевказаним судовим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.08.2017 року було встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1994 року.

Таким чином судом встановлено , що договір купівлі-продажу, який оскаржується посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 та за яким покупцем визначеної в ньому квартири є відповідач по справі ОСОБА_7 , яка на час укладення вказаного договору перебувала у шлюбі з ОСОБА_9, тобто третьою особою у даній справі.

Згідно заяви ОСОБА_9 від 22.03.2013 року , останній надав згоду ОСОБА_7 , яка на той час приходилась йому дружиною, на купівлю 3/5 частки квартири , що є предметом оскарженого договору . ( а.с.91)

Крім того, договором купівлі-продажу від 13.12.2004 року встановлено, що ОСОБА_9, який на час укладення вказаного договору перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, здійснив продаж належної йому 24/100 частини квартири № 10, що знаходиться по вулиці Пушкарівській, 43 у місті Харкові за 17 583,00 грн.( а.с.90)

Також з трудової книжки ОСОБА_9 вбачається , що останній в період часу з 01.02.1996 року по 20.01.2015 року працював у Харківській філії ПАТ « Укртелеком», що свідчить про те, що ОСОБА_9 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_7, мав постійний дохід . ( а.с.85)

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про недоведеність позивачами, що зміст оскаржуваного правочину не відповідав їх внутрішній волі, а також що правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки сторони правочину підтвердили, що усний переклад договору з української мови на російську мову ним було зроблено нотаріусом та у них відсутні жодні заперечення щодо кожної з умов цього договору, а також вони однаково розуміють значення, умови договору та його правові наслідки, для кожного з них, про що вони засвідчили своїми особистими підписами у договорі.

Суд не може взяти до уваги покази свідка ОСОБА_15, який зазначив, що сторони правочину мали намір оформити договір дарування, однак з метою оформлення такої угоди дешевше , свідок за власною ініціативою сприяв оформленню договору у вигляді купівлі-продажу, оскільки сторони договору були ознайомлені з текстом договору купівлі-продажу, будь-яких заперечень щодо його змісту та природи не мали та підписали такий договір .

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи та факт визнання відповідачем позову, суд не знаходиться підстав для його задоволення .

У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України суддя, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання договору купівлі - продажу частки майна (квартири) недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_4, адреса проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП- НОМЕР_1.

Позивач - ОСОБА_5, адреса проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП- НОМЕР_2.

Позивач - ОСОБА_6, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП- НОМЕР_3.

Представник позивачів адвокат ОСОБА_1, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 911 від 11.03.2011 року, видане Радою адвокатів Полтавської області , Ідентифікаційний код юридичної особи -НОМЕР_4.

Відповідач ОСОБА_7 , адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП- НОМЕР_5.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_16, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю ПТ № 1438 від 13.01.2015 року, видане Радою адвокатів Полтавської області , Ідентифікаційний код юридичної особи в матеріалах справи відсутній.

Третя особа ОСОБА_8, адреса проживання : ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП- в матеріалах справи відсутній.

Третя особа ОСОБА_9, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП- в матеріалах справи відсутній.

Представник третьої особи ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_3, місце знаходження : АДРЕСА_4, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 3836 від 09.03.2011 року, видане Донецькою обласною кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_6.

Повний текст рішення по справі складено 19 липня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_17