АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 571/50/18

Провадження № 22-ц/787/831/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 березня 2018 року у складі судді Рижого О.А., ухвалене в м. Сарни о 10 год. 00 хв., відомості про виготовлення повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Рокитнівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 заробітку (доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 01.09.2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 рік. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який 28.03.2002 року був розірваний. В них є дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дочка проживає з нею і перебуває на її повному утриманні. На даний час їхня дочка навчається у Східноєвропейському Національному університеті Лесі Українки в м. Луцьк, на 1-му курсі факультету історії, політології та національної безпеки денної бюджетної форми навчання освітнього ступеня "бакалавр". Вона прикладає всі зусилля для забезпечення потреб дочки, однак самостійно утримувати дочку не в змозі, оскільки витрати потрібні на її проїзд, повноцінне харчування, придбання одягу, ліків, придбання шкільного приладдя та літератури, відпочинку. Відповідач матеріальної допомоги на навчання дитини не надає. Із цих підстав просила позов задовольнити.

Згідно розпорядження голови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01.02.2018 року вказану справу було передано до Сарненського районного суду Рівненської області на підставі ч. 4 ст.31 ЦПК України.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 06 березня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання на час навчання повнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 січня 2018 року на час навчання у Східноєвропейському національному університеті імені Лесі Українки на факультеті історії, політології та національної безпеки, денної бюджетної форми навчання освітнього ступеня "бакалавр", тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_5 року, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 340 грн. витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано передбаченим законом обов'язком батьків утримувати дітей, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу та обґрунтовано тим, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, а відтак спроможний надавати утримання своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Судом враховано, що відповідач не надав доказів про те, що не має можливості утримувати свою дочку.

Вважаючи рішення суду в частині стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача незаконним, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції занижено розмір стягнення аліментів з відповідача. Вказує, що їхня дочка ОСОБА_5, яка навчається у навчальному закладі на денній формі навчання, дійсно потребує матеріальної допомоги, яку спроможний надати її батько ОСОБА_2, який є працездатним. Звертає увагу на те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану після народження другої дитини. Доводить, що відповідач зобов'язаний утримувати своїх дітей. Стверджує, що місцевий суд, вказуючи на обґрунтованість заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), з незрозумілих причин, стягнув з відповідача 1/6 частину його заробітку (доходу), саме у тому розмірі, як просив відповідач, при цьому, не обґрунтувавши на якій підставі та з яких причин він визначив розмір аліментів саме у такому розмірі. Вважає, що визначений судом розмір стягнення аліментів є необґрунтованим, а тому просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині стягнення з відповідача 1/6 частини його заробітку (доходу) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), з дня подання позовної заяви по ІНФОРМАЦІЯ_5 року; в решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення суду в частині періоду стягнення аліментів та стягнення витрат на правничу допомогу сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.01.2010 року (а.с. 7).

Як вбачається з довідки № 12/4589 від 18.12.2017 року, виданої Східноєвропейським національним університетом імені Лесі Українки, ОСОБА_3 є студенткою І курсу факультету історії, політології та національної безпеки денної бюджетної форми навчання освітнього ступеня «бакалавр», і термін її навчання - з 01.09.2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Відповідно до ст.. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття /незалежно від форми навчання/, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зібраними у справі доказами встановлено, що дочка сторін на час постановлення рішення досягла 18-річного віку, навчається у вищому учбовому закладі, при чому у зв'язку з навчанням на стаціонарній формі позбавлена можливості працювати та заробляти кошти, а відтак потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв'язку з проїздом до місця навчання і назад, придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості.

З копії виконавчого листа № 2-330/01 від 11.07.2001 року вбачається, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до її повноліття (а.с. 30). Стягнення припинено 06.01.2018 року.

Оцінюючи можливість батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, суд установив, що після розірвання шлюбу між сторонами їх дитина проживала з матір'ю - позивачкою по справі до початку навчання. На період навчання дочка сторін проживає у м. Луцьку Волинської області, де знаходиться освітній заклад. Відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, а відтак не позбавлений можливості працевлаштуватися таким чином, щоб забезпечити достатній матеріальний рівень для себе і своїх дітей.

Згідно ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення по справі: матеріальне становище дитини та платника аліментів та його реальні можливості на даний час щодо сплати аліментів.

Встановлено, що відповідач по справі після припинення шлюбу з позивачкою створив нову сім'ю, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.12.2007р. (а.с. 17).

На утриманні відповідача перебуває неповнолітній син від другого шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.31).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що визначений місцевим судом розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає засадам розумності та справедливості.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що передбачений законом обов'язок утримувати дітей до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання, покладається на обох батьків, а не лише на одного із них.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Гордійчук С. О.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.