АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/1443/17 Головуючий суддя І інстанції Саркісян О. А.
Провадження № 22-ц/790/3902/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на повторне заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 Вячеслава Олександровича до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з нього авансові кошти в розмірі 83400 грн., посилаючись на те, що між ним та відповідачем було укладено попередній договір від 01.02.2017 року з метою у подальшому укласти договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Керамічна, 48. За умовами попереднього договору ним на користь відповідача було сплачено 83400 грн. сума авансу на укладання основного договору. Придбання позивачем будинку та укладення договору купівлі-продажу здійснено не було по незалежним від нього причинам, ці причини він вважає поважними, які виникли не з його вини. Висловивши відповідачу вимогу про повернення авансу за попереднім договором він отримав відмову. Також була залишена без уваги його письмова вимога, в якій він просив повернути суму авансу за попереднім договором від 01.02.2017 року.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені.

Ухвалою Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 15.11.2017 року вказане заочне рішення за заявою відповідача ОСОБА_3 було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Повторним заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2, місце реєстрації Харківська області, м. Балаклія, пров. Полярний, 4) суму авансу в розмірі 83400 грн., судові витрати в розмірі 834 грн., а всього - 84234 (вісімдесят чотири тисячі двісті тридцять чотири) грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування скарги зазначили, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки судом не було повно зясовано обставин, що мають значення для справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального.

Вказано, що судом невірно було визначено правову природу коштів, передбачених попереднім договором. ОСОБА_3 послався на те, що це грошове забезпечення, а не аванс. Зауважив, що судом було проігноровано той факт, що грошові кошти від позивача було отримано ОСОБА_5

ОСОБА_4 станом на час винесення постанови судом апеляційної інстанції не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, 83400 грн. 00 коп., без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Положенням п. 8 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, у даному випадку Апеляційний суд Харківської області.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір від 01.02.2017 року, зареєстрований у реєстрі за № 219, з метою у подальшому укласти договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Керамічна, 48. /а.с.18/

Згідно умов попереднього договору позивачем на користь ОСОБА_3 було сплачено 83400 грн., що на момент підписання договору становило 3000 доларів США.

Після підписання попереднього договору позивачу було надано копії договорів купівлі-продажу частки в праві власності на житловий будинок від 06.12.2016 року, зареєстровані у реєстрі за № 1819 та № 1821, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, за якими ОСОБА_6 здійснив відчуження права власності (по 1/2 за кожним договором) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Керамічна, 48.

У період з моменту підписання попереднього договору позивачем було зясовано, що ОСОБА_6 здійснив реєстрацію за собою права власності на будинок без законних підстав та для завуалювання штучно було здійснено відчуження житлового будинку ОСОБА_3

За умовами попереднього договору від 01.02.2017 року, основний договір повинен був укладатися 06.03.2017 року у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7

06.03.2017 року прибувши до нотаріуса позивач надав вмотивовану заяву з додатками, у якій зазначив обґрунтованість причин відмови від укладання основного договору. /а.с.77/ та висловив відповідачу вимогу щодо повернення авансу за попереднім договором, на що отримав відмову. Письмова вимога на адресу відповідача також була залишена без уваги. /а.с.79-80/

Таким чином судом першої інстанції було встановлено факт отримання відповідачем від позивача авансу в рахунок наступних оплат за договором купівлі-продажу і те, що цей договір купівлі-продажу будинку не був укладений.

Доводи відповідача та його представника про те, що він не отримував гроші від ОСОБА_4 за попереднім договором, оскільки не є фактичним власником будинку і не займався його продажем, а фактичним власником будинку є ОСОБА_5, яка й отримала кошти, судом не були прийняті до уваги, оскільки, відповідно до договорів купівлі-продажу частки в праві власності на житловий будинок від 06.12.2016 року (а.с.5-6), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7) встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку в місті Харкові, вул. Керамічна, 48. Саме ОСОБА_3, як власник житлового будинку уклав з ОСОБА_4 01.02.2017 року попередній договір, який був нотаріально посвідчений (а.с.18) та своїм підписом в цьому договорі підтвердив, що отримав від ОСОБА_4 грошове забезпечення в розмірі 83400 грн. на забезпечення виконання умов договору, що є еквівалентом 3000 доларів США (пункт 12 попереднього договору, а.с. 18 на звороті).

Показання ОСОБА_5 про те, що житловий будинок по вул. Керамічній, 48 в м. Харкові належить їй є неналежним доказом, оскільки відповідно до ст. 218 ЦК України встановлюються лише письмовими доказами. Ці обставини суд правильно встановив на підставі вищенаведених договорів, які не визнані недійсними.

Взаємовідносини, що склалися між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 з приводу отримання чи неотримання нею коштів в борг від ОСОБА_4 перебувають поза межами розглянутого судом позову, є предметом розгляду іншої справи, і тому не спростовують висновки суду по даній справі.

Розписка ОСОБА_4 від 17.02.2017 року (а.с.160) про те, що він відмовляється від отримання коштів від ОСОБА_3 в подвійному розмірі підтверджує тільки той факт, що він відмовляється від отримання грошових коштів від ОСОБА_3 в подвійному розмірі і також не спростовує висновки суду.

Суд зауважує, що ця розписка ОСОБА_4 не адресована будь-кому і в ній не згадується ОСОБА_5 або ж посилання на правовідносини з нею. Мова йде про попередній договір з ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги, суд мотивував свої висновки тим, що достатньо встановити, що сторони домовилися укласти такий договір і не уклали його незалежно від причин та з чиєї вини, а тому авансові платежі як безпідставно набуті слід повернути покупцеві, а позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку укласти основний договір на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене за таким попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений в строк.

Виконання зобов'язання за договором відповідно до статті 546 ЦК може бути забезпечено неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням або завдатком

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних йому за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом.

Районним судом було вірно встановлено, що умови попереднього договору виконані не були.

Матеріали справи містять копію ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року про відкриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до державного реєстратора Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення. В рамках даної справи поставлено питання про правомірність реєстрації права власності на нерухоме майно, що розташоване у м. Харкові по вулиці Керамічній, будинок 48.

Вказане спростовує твердження ОСОБА_3 про те, що його право власності на зазначене майно ніким не оспорене.

ОСОБА_3 не було надано суду доказів того, що після предявлення претензії ОСОБА_4 щодо сумнівів у правомірності набуття ОСОБА_3 права власності на спірне майно, він вчиняв дії на спростування вказаних тверджень.

З умов попереднього договору вбачається, що за п. 12 Сторона 1, яка отримала грошове забезпечення у розмірі 83400 грн. у випадку порушення нею умов попереднього договору зобовязана сплатити Стороні 2 подвійну суму грошового забезпечення у розмірі 166800 грн., що є еквівалентом 6000 доларів США.

Вказане формулювання умови договору свідчить про те, що на момент підписання договору Сторона 1 вже отримала від Сторони 2 грошові кошти.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про те, що саме ОСОБА_3 отримав грошові кошти у визначеному договором розмірі від ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи, що текст Попереднього договору прямо свідчить про час передачі грошових коштів, їх обсяг та особи платника та отримувача, то у такому випадку такий доказ не може бути спростований показами свідка.

Щодо правової природи грошових коштів за Попереднім договором суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У даному випадку підлягає врахуванню правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13 лютого 2013 року за наслідками розгляду справи № 6-176цс12, яка є подібною до справи, що переглядається.

Верховним Судом України було зроблено висновок, що внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Оскільки договори купівлі-продажу будинку й частин земельних ділянок (у справі, що наразі переглядається мова йшла про купівлю-продаж будинку з господарськими будівлями та спорудами), які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Таким чином, районним судом було зроблено вірний висновок, що кошти, передані ОСОБА_4 ОСОБА_3, є авансом та підлягають поверненню позивачеві.

З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням вимог закону, суд апеляційної інстанції на підстав ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Повторне заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 19.07.2018 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

ОСОБА_2.