Справа №463/100/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (79021, АДРЕСА_1) до Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації (79008, м. Львів, вул. Просвіти, 4а) за участю третьої особи Львівської обласної ради (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18) про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом трудових прав, а саме: визнання його звільнення з посади директора комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр краєзнавства, екскурсій і туризму учнівської молоді» незаконним; скасування наказу департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації від 07.12.2017 року №03-12/320; поновлення його на роботі на посаді директора комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр краєзнавства, екскурсій і туризму учнівської молоді» та виплати йому середнього заробітку за один місяць.

Свої вимоги мотивує тим, що наказом №21-к від 23.04.1998 року від був призначений на посаду директора комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр краєзнавства, екскурсій і туризму учнівської молоді». 07.12.2017 року наказом №03-12/230 його було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.41 КЗпП України. Зазначений наказ було видано за результатами перевірки діяльності комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр краєзнавства, екскурсій і туризму учнівської молоді» за січень-вересень 2017 року. Крім того, зазначає, що не погоджується з таким наказом, оскільки наказ про його звільнення не містить чітко сформульованого одноразового грубого порушення ним трудових обов'язків, за яке його було звільнено.

13.03.2018 року на адресу суду надійшов відзив від Департаменту освіти і науки Львівської ОДА, в якому директор департаменту ОСОБА_3 заперечила проти задоволення позову з таких підстав. Зокрема, вказує, що п.5.4.5. статуту комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр краєзнавства, екскурсій і туризму учнівської молоді» (далі - КЗ ЛОР «ЛОЦКЕТУМ») визначено, що до компетенції департаменту належить призначення на посаду директора цього закладу та звільнення його з посади за попереднім погодженням із засновником (Управління майном спільної власності Львівської обласної ради). Зазначає, що таке погодження засновника департамент отримав 07.12.2017 року за №1746. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади на підставі п.1 ст.41 КЗпП України за результатами перевірки діяльності КЗ ЛОР «ЛОЦКЕТУМ» за січень-вересень 2017 року, якою встановлено неналежне виконання посадових обов'язків, відсутність належного контролю за ефективним та раціональним використанням бюджетних коштів, матеріальних цінностей та грубе порушення трудових обов'язків директором КЗ ЛОР «ЛОЦКЕТУМ». Також, вказує на численні порушення, допущені ОСОБА_1, які встановлені за результатами зазначеної перевірки та відображені в довідці оцінки діяльності КЗ ЛОР «ЛОЦКЕТУМ». Вказує, що згідно п.5.6. статуту закладу його директор несе повну відповідальність за результати роботи закладу, а згідно п.5.9. директор розпоряджається в установленому порядку майном і коштами закладу та організовує виконання кошторису доходів і видатків, укладає угоди з юридичними та фізичними особами, у встановленому порядку відкриває рахунки в банках. З огляду на вказане, зазначає, що виявлені за результатами згаданої перевірки порушення, на її думку, прямо пов'язані із недотриманням позивачем своїх посадових обов'язків.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві та просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши сторони, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно із ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 працював на посаді директора КЗ ЛОР «ЛОЦКЕТУМ».

Наказом Департаменту освіти і науки Львівської ОДА №03-12/320 від 07.12.2017 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади згідно п.1 ст.41 КЗпП України 08.12.2017 року (а.с.5).

При цьому, як вбачається із змісту зазначеного наказу, підставою для звільнення стала «Довідка оцінки діяльності КЗ ЛОР «ЛОЦКЕТУМ» від 25.10.2017 року, лист погодження Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 07.12.2017 року №1746, пояснення ОСОБА_1 від 06.12.2017 року№687.».

Крім того, в описовій частині зазначеного наказу вказано, що позивача звільнено «за неналежне виконання посадових обов'язків, відсутність належного контролю за ефективним та раціональним використанням бюджетних коштів, матеріальних цінностей та грубе порушення трудових обов'язків директором КЗ ЛОР «ЛОЦКЕТУМ»».

Довідка оцінки діяльності комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр краєзнавства, екскурсій і туризму учнівської молоді» за січень-вересень 2017 року була складена за результатами перевірки, призначеної наказом Департаменту освіти і науки Львівської ОДА від 27.09.2017 року №04-01/474, яка тривала з 29.09.2017 року до 20.10.2017 року і підписана Дохняк Г.О. (заступник начальника управління - начальник відділу планово-фінансово діяльності, бухгалтерського обліку і звітності ДОН ЛОДА), Савчин Ю.В. (головний спеціаліст відділу дошкільної, загальної середньої освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи ДОН ЛОДА), Осінчук В.Б. (заступник начальника відділу технічного нагляду та комп'ютерного забезпечення при департаменті освіти і науки облдержадміністрації ДОН ЛОДА), Березовською І.М. (провідний спеціаліст відділу контролю за використанням бюджетних коштів централізованої бухгалтерії №1 при департаменті освіти і науки облдержадміністрації), Міронович І.В. (начальник відділу бухгалтерського обліку окремих закладів обласного значення централізованої бухгалтерії №1 при департаменті освіти і науки облдержадміністрації), Крут Т.В. (завідувач сектором внутрішнього аудиту апарату облдержадміністрації) та Скрипець Т.Р. (начальник відділу з питань бюджету та обласних програм Львівської обласної ради).

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Згідно п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, в редакції від 02.02.2017 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до роз'яснень абз.2 п.27 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Крім того, Верховним Судом України, в ухвалюваних ним судових рішеннях, неодноразово наголошувалось, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення (постанова від 21.05.2014 року у справі №6-33цс14).

Вказана позиція Верховного Суду України була деталізована у постанові Вищого адміністративного суду України від 01.02.2017 року у справі №815/6491/15 (провадження №К/800/7683/16), згідно якої наказ про звільнення особи повинен містити чітко сформульоване грубе порушення трудових обов'язків, яке стало підставою для звільнення керівника. Будь-які інші посилання в наказі про звільнення є загальними. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити перелік або систему порушень, за які був звільнений керівник, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов'язків. Під разовим грубим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі, вчинену саме разово (одну дію або бездіяльність).

На підставі норм ч.2 ст.416, ч.4 ст.263 та п.п.7 п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України вказані правові позиції Верховного Суду України та касаційного суду повинні бути враховані судом при вирішенні цієї справи.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що доказуванню у цій справі підлягає факт разового невиконання ОСОБА_1 обов'язку, яких входить до кола його трудових обов'язків; вина ОСОБА_1 у такому невиконанні свого обов'язку; наявність негативних наслідків внаслідок невиконанням ним свого/своїх обов'язків та причиновий зв'язок між невиконанням позивачем трудових обов'язків та негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Детальний аналіз довідки оцінки діяльності КЗ ЛОР «ЛОЦКЕТУМ» за січень-вересень 2017 року дає підстави суду ствердно вказати, що порушення, які були виявлені за результатами проведеної перевірки діяльності КЗ ЛОР «ЛОЦКЕТУМ» не є одноразовими та були допущені за період з січня 2017 року до моменту початку проведення перевірки (29.09.2017 року). Крім того, із зазначеної довідки не вбачається, що ОСОБА_1 було вчинено будь-яке порушення своїх трудових обов'язків, окрім зазначення у такій довідці загальних фраз: встановлені факти порушень дають можливість стверджувати «про відсутність належного контролю керівником Центру ОСОБА_1 щодо ефективного використання товарно-матеріальних цінностей, можливі факти нестач та крадіжок, за належним виконанням працівниками ввіреної йому установи своїх функціональних обов'язків» (а.с.17), «з боку адміністрації Центру не здійснювався належний контроль за виконанням службовими особами посадових обов'язків.».

Крім того, в наказі про звільнення ОСОБА_1 не вказано чітко його разової дії/бездіяльності, яка б призвела до невиконання ним свого трудового обов'язку і яку допустив позивач. Натомість, як зазначалось вище, в наказі зазначено лише загальну фразу, про дубльовану із довідки оцінки діяльності КЗ ЛОР «ЛОЦКЕТУМ» від 25.10.2017 року, що є недопустимим.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а відтак незаконність його звільнення із займаної посади.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст.43 Конституції України та ст.2401 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч.1 ст.235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Відтак, суд вважає, що оскільки позивача було звільнено незаконно - без законної підстави, то його слід поновити на попередній роботі.

При цьому, ч.7 ст.235 КЗпП України встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Крім того, ч.2 ст.235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Таким чином, з роботодавця на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислення якого розпочинається з дня його звільнення.

Відповідно до п.п.2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись ст.ст.4, 5, 18, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (79021, АДРЕСА_1) до Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації (79008, м. Львів, вул. Просвіти, 4а) за участю третьої особи Львівської обласної ради (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18) про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати звільнення ОСОБА_1 з посади директора комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр краєзнавства, екскурсій і туризму учнівської молоді» незаконним.

Наказ Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації від 07.12.2017 року №03-12/320 - скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр краєзнавства, екскурсій і туризму учнівської молоді».

Стягнути з Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 65 590,00 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення на його користь заробітної платати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, а саме: 9 370,00 грн. допустити до негайного виконання.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Волоско І.Р.