Справа № 214/4502/18
2/214/2380/18
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

17 липня 2018 року Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1, розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МакусусЛізінг» про визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Саксаганського районного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «МаксусЛізінг», в якій просить визнати недійсним договір фінансового лізінгу №01404 від 07.05.2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «МаксусЛізінг», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МаксусЛізінг» на користь ОСОБА_2 авансовий платіж у сумі 24 000 гривень, інфляційні витрати у розмірі 47 грн., комісію за здійснення банківського переказу у сумі 240 грн.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСУС Л13ИНГ», ідентифікаційний код юридичної особи: 41597671, місце знаходження юридичної особи: 02093, м. Київ, вул.Бориспшьська, буд. 11-А, оф1с 404- 302121, які знаходяться (перераховані мною) на рахунок №0087, відкритий в ПАТ «УН1ВЕРСАЛ БАНК», МФО 322001, в межах заявлених позовних вимог на суму 24287грн.

Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини, з яких позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Матеріали поданої заяви не містять жодних доказів з приводу вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на можливість в подальшому не виконувати судове рішення, тому суд на підставі вищевикладеного приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або повязані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Також позивач не сплатив судовий збір відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» - за подання до суду заяви про забезпечення позову, в сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява позивача є необґрунтованою, також до заяви не додані документи, що підтведжують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149, 150-153,258-260, 353 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу у 15-ти денний строк з дня вручення її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.Г. Гринь