Справа № 215/5346/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді - Науменко Я.О.

за участю секретаря Конопліної С.І.,

згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу №215/5346/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», місце знаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1 до ОСОБА_1, місце проживання якого зареєстровано за адресою: 50089, АДРЕСА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно, отримане в спадщину,

ВСТАНОВИВ:

28.11.2017 р. Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» звернулась з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно, отримане в спадщину, встановивши спосіб реалізації шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 19.03.2008 р. між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АК «УКРГАЗБАНК», та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №64/03/3, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 21000 доларів США на строк з 19.03.2008 р. по 18.03.2038 р. зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,6% річних у валюті кредиту. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 був укладений Договір поруки №64/03/6/1п від 19.03.2008 р., відповідно до якого поручитель взяв на себе зобовязання перед кредитором солідарно відповідати за зобовязаннями позичальника, які виникають з умов кредитного договору.12.07.2010 р. Тернівським районним судом м. Кривого Рогу ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, рішення набрало законної сили 16.08.2010 р.. 07.11.2014 р. Банком отримано державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у звязку зі смертю 07.10.2014 р. боржника ОСОБА_2. На дату смерті ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_1 проживав за однією адресою зі спадкодавцем, тому вважається таким що прийняв спадщину. 28.01.2015 р. Банком на адресу ОСОБА_1 були направлені претензії кредитора спадкодавця із вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на 13.11.2017 р. заборгованість боржником погашена частково і складає 34 576 доларів США 70 центів та 208 387 грн. 19 коп.

Ухвалою суду від 22.01.2018 р. було відкрито провадження у справі, визначено проводити судовий розгляд у порядку загального позовного провадження і призначено проведення підготовчого судового засідання на 22.02.2018 р..

Ухвалою суду від 22.02.2018 р. відкладено проведення підготовчого судового засідання в звязку з неявкою відповідача та відсутністю на день розгляду справи доказів його належного повідомлення про дату, час і місце судового розгляду. Крім того, даною ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, якою витребувано у Тернівського районного у місті ОСОБА_3 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) від 07.10.2014 р., а від Шостої Криворізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи №57250846 (номер у нотаріуса 129), відкритої щодо померлої 07.10.2014 р. ОСОБА_2.

У підготовчому судовому засіданні 28.03.2018 р. було оголошено перерву в звязку з неотриманням на день його проведення витребуваних судом доказів та неявкою відповідача, від якого повернулось до суду ухвала та позовна заява з доданими матеріалами з відміткою поштового відділення про причини невручення: за закінченням терміну зберігання.

Ухвалою від 03.05.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу у судове засідання для розгляду по суті на 31.05.2018 р.

У судовому засіданні 31.05.2018 р. було оголошено перерву перед судовими дебатами.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання до суду не зявився, надіслав клопотання вих.№51302/1164/2018 від 02.07.2018 р. про розгляд справи без участі свого представника та про підтримку позовних вимог (вх.№1077 від 10.07.2018 р.).

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, заперечень на позов не надав, від отримання судової повістки відмовився не з'явившись до органів пошти за її отриманням, про що свідчать довідки поштового відділення про причини невручення судових повісток: за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч.9 ст. 130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Згідно з ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

19.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерне товариство «Укргазбанк» правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРГАЗБАНК», про що свідчить витяг із Статуту (а.с.77-78) та ОСОБА_2 (далі позичальник, ОСОБА_2П.) було укладено Кредитний договір №64/03/3 (далі кредитний договір), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 21 000 доларів США на строк із 19.03.2008 року по 18.03.2038 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,6 % річних (а.с. 5-8).

Відповідно до п.1.4 кредитного договору кредит надається на придбання 3-кімнатної квартири, розташованої на 2 поверсі 5 поверхового житлового будинку, загальною площею 47,5 кв.м, житловлою площею 32,4 кв.м, яка знаходиться в АДРЕСА_2.

Відповідно п. 3.3.1 кредитного договору позичальник зобовязався використати кредит на зазначені в п.1.4 дійсного договору цілі та здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

Пунктом 3.3.3 кредитного договору визначено, що позичальник зобовязався повернення суми кредиту здійснювати щомісячно з 1-го по 10-е (десяте) число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/360 від суми отриманого Кредиту, що становить 58,40 доларів США, а 16 березня 2038 року в сумі 34,40 доларів США.

Згідно з п. 5.3 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності .

Факт отримання позичальником грошових коштів підтверджується копією заяви на видачу готівки №22_37 від 19.03.2008 р. (а.с.19).

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, 19.03.2008 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений Договір поруки №64/03/6/1п, відповідно до якого ОСОБА_1 (поручитель) взяв на себе зобовязання перед кредитором солідарно відповідати за зобовязаннями позичальника, які виникають із кредитного договору (а.с.11-12).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та позичальником ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки без оформлення заставної №64/3/3/1з від 19.03.2008 р. (далі договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №2408.

Згідно з п. 2.1.1 договору іпотеки, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, Банком прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, розташована на 2 поверсі 5 поверхового житлового будинку, загальною площею 47,5 кв.м, житловою площею 32,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (далі предмет іпотеки) та буде належати ОСОБА_2 після укладання іпотечного договору. Право власності на квартиру підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим 19.03.2008 р. приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №2408 (а.с.13-16).

Згідно з Інформаційною довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №103320496 від 10.11.2017 р. предмет іпотеки зареєстрований у Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером обтяження 6819007, де іпотекодержателем зазначено АБ «УКРГАЗБАНК» (а.с.17-18).

В звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 своїх зобовязань за вказаним кредитним договором, позивач звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2010 року, яке набрало законної сили 23.07.2010 року, на користь ПАТ «Укргазбанк» стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22361,20 доларів США та 2239,99 грн. заборгованості по кредитному договору №64/03/3 від 19 березня 2008 року, яка утворилась станом на 10 липня 2009 року, а також витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 854 грн. 25 коп. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 125 грн. з кожного (а.с. 20-21).

Супровідним листом вих.№29238 від 28.10.2014 Тернівський ВДВС Криворізького МУЮ на адресу позивача надіслав постанову про закінчення виконавчого провадження від 28.10.2014 р. (ВП №38336107) у звязку зі смертю боржника ОСОБА_2 07.10.2014 р., актовий запис про смерть №1220 від 08.10.2014 р. (а.с.22-23).

Смерть позичальника ОСОБА_2 підтверджується відомостями з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №8 станом на 03 квітня 2018 року (а.с. 198-199).

Позивач 12.03.2015 р. надіслав на адресу Шостої криворізької державної нотаріальної контори (в межах шестимісячного строку, наданого законом) претензію кредитора спадкодавця, відповідно до якої загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Укргазбанк» станом на 07.10.2014 року становила 34 576 доларів США 70 центів та 208 387 грн. 19 коп. (а.с.38).

Листом за № 340/02-14 від 23.03.2015 року Шоста криворізька державна нотаріальна контора повідомила, що на підставі претензії кредитора до спадкоємців після смерті ОСОБА_2, померлої 07 жовтня 2014 року, була заведена 20.03.2015 р. спадкова справа за реєстраційним номером 129/2015 (а.с.39).

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39936819 від 20.03.2015 р. спадкова справа зареєстрована за №57250846 (а.с.40).

Позивач листом вих.№513/43/2015 від 28.01.2015 року направив на відомі адреси відповідача претензії від кредитора спадкодавця, які повернуті йому з відміткою про причини невручення: за закінченням терміну зберігання (а.с.41,42,43,44,45).

Відповідно до відомостей з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №53903500 станом на 24.02.2016 р. власником квартири, загальною площею 47,5 кв.м, житловою площею 32,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 є ОСОБА_2. На даний обєкт нерухомості згідно з даними зазначеної Інформаційної довідки накладена заборона відповідно до договору іпотеки, де іпотекодавцем є ОСОБА_2, та відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 22088660 від 22.10.2010 накладено арешт нерухомого майна (а.с.46-51).

Згідно з даними Звіту про незалежну оцінку майна, а саме: трикімнатної квартири, загальна площа 47,5 кв.м, житлова площа 32,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1, зробленим станом на 07 вересня 2017 року ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство» ринкова вартість обєкта оцінки складає 127 100,00 грн. без ПДВ (а.с.55-76).

У копії спадкової справи, наданою Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою, міститься претензія кредитора спадкодавця від 12.03.2015 р., актовий запис про смерть №1220 від 08 жовтня 2014 року, Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №39936678 від 20.03.2015 р. з якої вбачається наявність заповіту, посвідченого 23.07.1996 року за №1-2616; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №39936671 від 20.03.2015; Витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі №39936819 від 20.03.2015 та заява позивача від 06.04.2016 р. (а.с. 201-215).

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 постійно на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем ОСОБА_2, він на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї, що також вбачається з копії вищезгаданої спадкової справи.

Згідно з розрахунком, що міститься у позовній заяві, станом на 13.11.2017 р. заборгованість відповідачем (спадкоємцем) була погашена частково. За період із 07.10.2014 р. (дата смерті позичальника) по 13.11.2017 р. сума погашеної заборгованості (прострочених відсотків) відповідачем (поручителем) складає 1127,63 доларів США

Таким чином, станом на 13.11.2017 року загальна сума заборгованості відповідача складає 34 576 доларів США 70 центів та 208 387 грн. 19 коп., що включає в себе:

-заборгованість за кредитом 16 444 доларів США 80 центів;

-прострочена заборгованість за кредитом 4 204 доларів США 80 центів;

-відсотки за користування кредитом - 268 доларів США 00 центів;

-прострочені відсотки 13 659 доларів США 10 центів;

-заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту 45 132 грн. 04 коп.;

-заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків 157 305 грн. 15 коп.;

-штраф за не страхування предмету іпотеки 5 950,00 грн. (розрахунок а.с.25-27).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Щодо нарахування відповідачу заборгованості зокрема в іноземній валюті суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Положення чинного законодавства хоча й визнають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті і саме з такими умовами кредитування погодилась позичальник ОСОБА_2 у даному випадку.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним Банком України на виконання положень статті 11 Декрету 14 жовтня 2014 року прийнято Положення № 483 «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу». Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет).

У зв'язку з наведеним вище, слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Разом з тим, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15.

ПАТ «Укргазбанк» має банківську ліцензією №123 від 19.11.2001 р., за якою наділений правом на здійснення банківських операції в іноземній валюті, що визначені пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема і кредитування, про що зазначено в Переліку банків, які мають відповідні пункти ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями за нумерацією, визначеною у Положенні про порядок видачі банкам ліцензії на здійснення банківських операцій, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 06.05.98 N 181 (із змінами та доповненнями) станом на 01.10.2001 р..

Крім того, у ПАТ «Укргазбанк» є дозвіл на здійснення банківських та інших операцій №123-3 від 19.11.2001 р. на право здійснювати банківські операції, визначені пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в додатку до якого зазначено перелік операцій, які має право здійснювати ВАТ АБ «Укргазбанк» банківські операції щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України від імені ПАТ «Укргазбанк» (Лист НБУ №41-216/1463-7997 від 06.08.2002 р. Про перелік банків, які мають банківську ліцензію та у письмовій формі дозвіл на здійснення операцій, у тому числі з валютними цінностями).

З вищенаведеного вбачається, що ПАТ «Укргазбанк» на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

В силу ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобовязання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 2 і 3 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Судом встановлено, що про відкриття спадщини, позивач дізнався в листопаді 2014 року, коли отримав постанову про закінчення виконавчого провадження. У встановлений законом строк позивач звернувся з претензіями кредитора як до відповідача, так і до Шостої Криворізької районної державної нотаріальної контори.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від іншої особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Аналізуючи положення ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, ст.23 Закону України «Про іпотеку» з яких вбачається, що обовязки позичальника іпотекодавця не припиняються в зв'язку зі смертю, а можуть бути виконані спадкоємцями. Якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обовязки іпотекодавця, а й обовязки за основним зобовязанням у межах вартості спадкового майна, що відповідає п.36 постанови №5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що узгоджується з положенням ч. 5 ст. 1268 ЦК України.

Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У свою чергу, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що в силу ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець ОСОБА_1 прийняв спадщину від померлої ОСОБА_2, до складу якої входить нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Маршака, б. 8, кв. 81, яка є предметом договору іпотеки №64/3/3/1з без оформлення заставної укладеного між ПАТ «Укргазбанк» та спадкодавцем ОСОБА_2 19 березня 2008 року.

Судом встановлено, що станом на 13.11.2017 за кредитним договором №64/03/3 від 19 березня 2008 року існує заборгованість, загальна сума заборгованості якої складає 34 576 доларів США 70 центів та 208 387 грн. 19 коп..

Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:

-нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності;

-нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

-нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності якщо інше не встановлено цим Законом.

Матеріалами справи підтверджується, що предмет іпотеки відповідає зазначеним ознакам, що входить до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_2 та на підставі ст. 1268 ЦК України було прийнято спадкоємцем ОСОБА_1 та на праві власності, може бути ним відчужене і зареєстроване у встановленому порядку як окремий об'єкт права власності. За законом та іпотечним договором (п.6.3) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і за рішенням суду.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Разом з тим діючим законодавством передбачено, що рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом позасудового застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку». При цьому, вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу.

Звертаючись до суду з позовом, банк просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Враховуючи позицію Верховного Суду (ОСОБА_5 Верховного Суду) по справі № 235/3619/15-ц, зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Відповідно до ст. ст. 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначено в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень а сторони виконавчого провадження у разі незгоди з оцінкою мають право клопотати про її визначення в межах виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Звіту субєкта оціночної діяльності ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство» про незалежну оцінку майна, а саме трикімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1, ринкова вартість обєкта оцінки станом на 07 вересня 2017 року складає 127 100,00 грн. без ПДВ.

Отже, суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною предмета іпотеки 127 100,00 грн. без ПДВ.

Враховуючи зазначені вище норми Закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що через невиконання спадкоємцем іпотекодавця основного зобовязання за кредитним договором, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України від 03 червня 2014 року N1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України від 2 жовтня 1992 року N2654-XII «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України від 05 червня 2003 року N898-IV «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Виходячи з положень ст.3 вказаного Закону він має тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини 1статті 263 ЦК України).

Встановлений Законом мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 6-46цс15).

Враховуючи викладене, рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1906 грн. 50 коп. судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст.5,33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 1, 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-УІІ від 03.06.2014року ст. ст. 589,608,611,629,1054,1216,1218,1220,1268,1268,1281,1296,1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81,141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Єреванська, буд.1) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання якого зареєстровано за адресою: 50089, АДРЕСА_5) про звернення стягнення на нерухоме майно, отримане в спадщину задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості померлої ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) перед Публічним акціонерним товариством «УКРГАЗБАНК» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Єреванська, буд.1) за кредитним договором № 64/03/3 від 19.03.2008 р. у розмірі 34 576 (тридцять чотири пятсот сімдесят шість доларів США) 70 центів та 208 387 (двісті вісім тисяч триста вісімдесят сім гривень) 19 копійок, а саме: заборгованість за кредитом - 16 444 (шістнадцять тисяч чотириста сорок чотири долари США) 80 центів; прострочена заборгованість за кредитом - 4 204 (чотири тисячі двісті чотири долари США) 80 центів; відсотки за користування кредитом 268 (двісті шістдесят вісім доларів США) 00 центів; прострочені відсотки 13 659 (тринадцять тисяч шістсот пятдесят девять доларів США) 10 центів; заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту 45 132 (сорок пять тисяч сто тридцять дві гривні) 04 копійки; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків 157 305 (сто пятдесят сім тисяч триста пять гривень) 15 копійок; штраф за не страхування предмета іпотеки 5 950 (пять тисяч девятсот пятдесят гривень) 00 копійок звернути стягнення на предмети іпотеки за договором іпотеки №64/3/3/1з без оформлення заставної від 19 березня 2008 р., а саме: трикімнатну квартиру, розташовану на 2 поверсі 5 поверхового житлового будинку, загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що перейшло у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) в порядку спадкування, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 127 100,00 грн. без ПДВ, визначеною оцінкою майна від 07.09.2017 року.

Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_1, місце проживання якого зареєстровано за адресою: 50089, АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Єреванська, буд.1) 1 906 (одну тисячу девятсот шість гривень) 50 копійок витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне судове рішення складено 10.07.2018 р..

Суддя: