Справа № 461/696/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/6826/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою КП «Львівелектротранс» на рішення Галицького райнного суду міста Львова від 13 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої у наслідок ДТП.,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, завданої у наслідок ДТП.

Оскаржуваним рішенням Галицького райнного суду міста Львова від 13 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_2 суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 212 (десять тисяч двісті дванадцять) гривень 83 коп.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_2 кошти у якості відшкодування матеріального збитку в розмірі 60 239 (шістдесят тисяч двісті тридцять девять) гривень 90 коп., а також 1000 (тисячу) гривень у якості відшкодування завданої моральної шкоди;

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір в сумі 551,20 гривень, 4954,50 витрат понесених за проведення судової експертизи та 4000,00 гривень витрат на правову допомогу;

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило КП «Львівелектротранс» подавши апеляційну скаргу. Вважає, що рішення незаконне і необґрунтоване через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи а також неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.Зазначає, що суд у рішенні як на єдиний доказ що підтверджує вину ОСОБА_3 покликається на постанову судді Шевченківського районного суду м.Львова від 22.09.2015 року у справі №466/7285/15-п, проте під час ухвалення даної постанови не було встановлено всі обставини справи. ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на постанову, зазначає, що вину визнала у вчиненому правопорушенні під психологічним тиском з боку працівників відділу безпеки руху ЛКП «Львівелектротранс» та обману з їхньої сторони. Проте, апеляційним судом не було поновлено строк на апеляційне оскарження, що фактично призвело до суттєвого порушення прав відповідача. Також вказує, що судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про виклик свідка ОСОБА_4 та в призначенні експертизи щодо з`ясування питання чи могли б фізично бути заподіяні автомобілю марки БМВ д.н.з. А003А наявні пошкодження внаслідок падіння на нього тяги пантографа.

Просить рішення Галицького райнного суду міста Львова від 13 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повінстю.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Сторони в судове засідання не зявилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що з урахуванням того, що згідно судової автотоварознавчої експертизи №:2181, складеної експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертизи 25.10.2016р., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля НОМЕР_1, пошкодженого у ДТП від 31.08.2015р. становить 110 739,90 гривень., а СТДВ "ГЛОБУС" було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 39 287,17 гривень, тому вимога позивача про стягнення з СТДВ "ГЛОБУС" коштів в розмірі 10 212,83 гривень, що дорівнюють різниці між вартістю матеріального збитку та вже проведеним страховим відшкодуванням, а також з урахуванням ліміту відповідальності страховика та розміру франшизи 500,00 гривень є підставною. Окрім того, оскільки страховим відшкодуванням покривається лише частина матеріального збитку у розмірі 50 000 гривень, а також враховуючи вже попередньо виплачених ЛКП "ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС" потерпілій особі 500,00 гривень франшизи, прийшов до висновку про підставність вимоги позивача про стягнення з ЛКП "ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС" коштів у розмірі 60 239,90 гривень (110 739,90 50 000,00 500,00 = 60 239,90) у якості відшкодування збитку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 31 серпня 2015р. у м. Львові, на вул. Вітовського, 35а, відбулося зіткнення транспортних засобів (ДТП) за участю автомобіля марки «BMW 520i», реєстраційний номер НОМЕР_2, що на момент ДТП був під керуванням ОСОБА_2 та трамвая «КТ-4Д», бортовий номер 1153, що належить на праві власності ЛКП "ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС" та був під керуванням ОСОБА_3.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.09.2015 року, ОСОБА_3 - водія трамвая «КТ-4Д», бортовий номер 1153, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП.

На момент ДТП, відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована відповідно до полісу страхування цивільної відповідальності №: ДЦВ15.0000029, виданого страховою компанією СТДВ "ГЛОБУС".

СТДВ "ГЛОБУС" 9 листопада 2015 року було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 39 287,17 гривень. ЛКП "ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС" відповідно до умов полісу страхування цивільної відповідальності №:ДЦВ15.0000029 було виплачено ОСОБА_2 500,00 гривень франшизи.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З висновку №2181 судової автотоварознавчої експертизи проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертизи від 25.10.2016р., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля НОМЕР_1, пошкодженого у ДТП від 31.08.2015р. становить 110 739,90 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому

потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною.

Верховний Суд України виклав аналогічну позицію у справі № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги що судом першої інстанції не було встановлено всіх обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема що ОСОБА_3 не була винною у скоєнні ДТП, оскільки за її викликом приїхала аварійна бригада і саме з рук одного з слюсарів випав противовідкочувальний башмак і пошкодив автомобіль БМВ А0003А, оскільки такі спростовуються постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.09.2015 року, якою ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні ДТП. Вказана постанова залишена в силі Апеляційним судом Львівської області та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача 1000грн. моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що оскільки суд першої інстанції частково задовольнив позов, та правильно стягнув 551,20 грн. - судового збору, 4954,50 витрат понесених позивачем за проведення судової експертизи та 4000,00 гривень витрат на правову допомогу.

В частині відмови у стягненні додаткових витрат за проведення незалежної експертизи позивачем не оскаржується, тому у відповідності до вимог ст.. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу КП «Львівелектротранс» - залишити без задоволення.

Рішення Галицького райнного суду міста Львова від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Пований текст постанови складено 10.07. 2018 року

Головуючий

Судді