Дата документу 11.07.2018
Мелітопольський міськрайонний суд
Справа № 320/ 5060/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Редько О.В., за участі секретаря Колесніковій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи Мелітопольський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення смерті особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в якій просить встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2, який помер 04 листопада 2016 року в м. Шахтарськ Донецької області, Україна.

Заява обґрунтована тим, що документом, що підтверджує факт смерті ОСОБА_2, який помер 04 листопада 2016 року в м. Шахтарськ Донецької області, Україна, є свідоцтво про смерть від 04.11.2016 року невстановленого зразку виданого нелегітимними органами. В теперішній час заявниця звернулася до Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з метою отримання свідоцтва про смерть померлого, однак їй відмовили у проведенні реєстрації смерті, оскільки документи, представлені заявником не відповідають нормам діючого законодавства України та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту.

Заявник в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява до суду про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заяви наполягає.

Представник заінтересованої особи Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення заяви.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 8 ч. 1ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно до ч. ч. 1, 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта (а.с.5), та звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті свого чоловіка ОСОБА_2, громадянина Україна, який помер 04 листопада 2016 року в м. Шахтарськ Донецької області, Україна.

В матеріалах справи мається свідоцтво про смерть не6встановленого зразка ДНР №044293 від 04.11.2016, виданого Шахтарським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану, який підпорядковується Донецькій народній республіці, яка є окупаційною адміністрацією Російської Федерації у Донецькій області, на яку відповідно до норм і принципів міжнародного права, покладено відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

Згідно ст.1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року, тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: 1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей; 2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини; 3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

З аналізу вищенаведеного законодавства, суд приходить до висновку, що свідоцтво про смерть ДНР №044293 від 04.11.2016 року, є недійсними на території України, але містять відомості про смерть особи.

27.06.2018 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану заявнику, було відмовлено у реєстрації смерті ОСОБА_2 у звязку з ненаданням документів, що підтверджують факт смерті та розяснені інші підстави для реєстрації факту смерті.

Згідно ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року, у межах тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях діє особливий порядок забезпечення прав і свобод цивільного населення, визначений цим Законом, іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Судом встановлено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану відмовляє у реєстрації факту смерті у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, оскільки заявник позбавлена можливості надати для цього документ про факт смерті відповідного зразка, передбаченого чинним законодавством України.

Так п.1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом(у редакції наказу) встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а)лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б)фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в)лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник не має можливості надати для реєстрації смерті ОСОБА_2 документи, передбачені законодавством України, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог заявника, щодо встановлення факту смерті ОСОБА_2, який помер 04 листопада 2016 року в в м. Шахтарськ Донецької області, Україна, оскільки в даному випадку реєстрація факту смерті не можлива без відповідного рішення суду, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 258, 263- 265, 273, 294, 315, 317 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи Мелітопольський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2, який помер 04 листопада 2016 року в м. Шахтарськ Донецької області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_3