АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1550/18 Номер провадження 22-ц/786/1621/18Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Пилипчук Л.І.

суддів Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.,

секретар: Рибак О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року, постановленого суддею Шаповал Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів та стягнення інфляційних,

в с т а н о в и в :

22.03.2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих нею коштів в сумі 5 830 грн. та 699 грн. інфляційних втрат. В обгрунтування позову зазначає, що невідома особа, скориставшись даними його банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк», списала без його відому з карткового рахунку №928148 на користь відповідачки 17.03.2017 року 4020 грн., 21.02.2017 року - 508 грн., 22.03.2017 року - 498 грн., 27.03.2017 року - 804 грн., а всього 5830 грн. Дізнавшись про дану обставину, він звернувся до банку із заявою про закриття його карткового рахунку. Оскільки відповідачка отримала зазначені кошти без достатньої правової підстави, просив на підставі ст.1212 ЦК України стягнути їх на свою користь, а також інфляційні втрати в розмірі 699 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені неї судові витрати на правову допомогу в розмірі 3300 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив позивач. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що районним судом не взято до уваги, що у позивача не було жодних обовязків перед відповідачем та у справі відсутні докази протилежного.

Вважає, шо отримання відповідачем з рахунку позивача коштів без домовленості про це, без договору (купівлі-продажу будь-чого), або без договору дарування цих коштів є безпідставним перерахуванням, а кошти відповідно отримані відповідачем без підстав.

Звертає увагу, що звернення до правоохоронних органів з приводу безпідставного списання коштів на рахунок відповідача є його правом, а не обовязком. Натомість він скористався своїм правом на судовий захист свого порушеного права.

Посилається на те, що відповідачка не надала документів, які б обгрунтовували підстави отримання нею коштів від нього, тобто не спростувала безпідставність набуття зазначених коштів.

Заперечує належність доказу понесених відповідачкою судових витрат - квитанцію на суму 3300 грн. Крім того, такі витрати вважає неспівмірними позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи апеляційної скарги. Зазначає, що позивач поповнював готівкою в терміналах самообслуговування її картковий рахунок №167327, тобто особисто та власноручно з повним розумінням своїх дій поповнив її картковий рахунок на загальну суму 5026,10грн., що не є несанкціонованим списанням коштів з карткового рахунку позивача. Також звертає увагу, що позивачем не надано доказів належності йому карткового рахунку, з якого здійснений переказ коштів 27.03.2017 р. з карти ПриватБанку через додаток Приват24 відправником ОСОБА_2 на суму 804,02 грн. Заперечує доводи позивача, що він не знайомий з нею, оскільки у квітні 2017 року вони оформлювали сумісний туристичний тур до Єгипту та вказані кошти перераховувалися напередодні сумісної поїздки на відпочинок. Наполягає на правомірності стягнення судових витрат на правову допомогу на її користь у зазначеному розмірі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно виписки по рахунку №167327 , відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк» на імя ОСОБА_3, позивач здійснив на вказаний рахунок перерахунок грошових коштів 17.03.2017 року на суму 4020,10 грн., 21.03.2017 року 508 грн., 22.03.2017 року - 498 грн., 27.03.2017 року - 804, 02 грн., а всього на суму 5 830,12 грн./а.с.3-5/

12 березня 2018 року позивачем до ПАТ КБ «Приват Банк» направлено заяву про блокування і закриття його картки № 928148./а.с.3/

15 березня 2018 року ОСОБА_2 направлено на адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів в загальній сумі 5830 грн./а.с.8/

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти, перераховані впродовж певного періоду в загальній сумі 5 830 грн. ОСОБА_3, перераховувались безпосередньо не ним та набуті нею безпідставно.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду. Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду, замовчуванням обставин щодо наявності певних взаємовідносин з відповідачем та переоцінки доказів і хибного тлумачення норм права на власну користь.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Позивач не надав належних та допустимих доказів, що зазначені кошти несанкціоновано списані з карткового рахунку, який йому належав, та не спроствував факт власноручного поповнення карткового рахунку відповідачки внесенням готівки 17,21,22 березня 2017 року. При цьому не надав пояснень цих послідовних дій.

Тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, шо отримання відповідачем коштів з його рахунку без домовленості про це, без договору (купівлі-продажу будь-чого), або без договору дарування цих коштів є безпідставним перерахуванням та відповідно до норми ст.1212 ЦК України підлягають поверненню.

Відповідно до положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Позивач, обгрунтовуючи свої вимоги, посилався на те, що невідома особа, скориставшись даними його банківської картки, зписала без його відому з його карткового рахунку №5168 7427 0292 8148 на користь відповідачки зазначені суми коштів. Однак позивач не надав суду доказів належності йому вказаного карткового рахунку та доказів несанкціонованого списання коштів. Копія доданої до позову заяви на імя банку про закриття карткового рахунку не є належним доказом зазначених обставин. Крім того, позивач не надав жодного доказу про звернення до банківської установи з письмовою заявою про несанкціоноване списання коштів з його карткового рахунку та проведення розслідування щодо заявленого позивачем факту несанкціонованого списання коштів.

Натомість, із виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що, крім переказу коштів 27.03.2017 року через додаток Приват24 відправником ОСОБА_2 на суму 804,02 грн., інші три банківські операції платника ОСОБА_2 є поповненням готівкою в терміналі самообслуговування, що вказує на те, що позивач вчиняв зазначені дії добровільно і послідовно впродовж березня 2017 року.

Не заперечуючи права позивача на вибір на власний розсуд способу захисту свого права, апеляційний суд, погоджуючись з висновками районного суду, враховує, що позивач не виконав свій обовязок щодо надання належних, допустимих та достовірних доказів своїх позовних вимог щодо безпідставного набуття відповідачкою вказаних коштів.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання відповідачкою документів, які б обгрунтовували підстави отримання нею коштів від нього, не заслуговують на увагу та є намаганням перекласти обовязок по доказуванню на іншу сторону. Крім того, позивач замовчує факт наявності взаємовідносин з відповідачкою.

Між тим, відповідачка у відзиві на апеляційну скаргу пояснила про спільну туристичну поїздку, замовником якої був позивач та який оплачував цю поїздку і на підтвердження викладених обставин надала відповідь ФОП ОСОБА_4 та «Карамболь» про оформлення у березні 2017 року туристичного туру на двох осіб, а саме на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

З урахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правової підстави, передбаченої ст.1212 ЦК України для стягнення заявлених позивачем коштів з відповідача, тому рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишає без змін.

Однак апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги в частині незгоди з розміром стягнутих з нього витрат відповідачки на правову допомогу, вважаючи їх неспівмірними.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правову допомогу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін (п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України).

З урахуванням викладених норм цивільного процесуального права, а також враховуючи ціну позову, обсяг наданої відповідачу адвокатом ОСОБА_5 правової допомоги, апеляційний суд вважає необхідним зменшити розмір стягнутих судом витрат на правничу допомогу до 1200 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376 п.п.3,4, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ззадовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 31 травня 2018 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесених судових витрат на правничу допомогу, зменшивши суму стягнення із 3300 грн. до 1200 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 липня 2018 року.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді: /підписи/ ОСОБА_6

ОСОБА_7

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1