Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/2301/18

Провадження №2/712/1049/18

03 липня 2018 року м.Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-суді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Олефіренко В.В.

позивача ОСОБА_2, представника позивача, адвоката ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" про зобов'язання видати трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ "Телесвіт" (вул.Магніторська,1, м.Київ), посилаючись на те, що з 01.08.2012 року працював у відповідача на різних посадах, наказом від 28.02.2017 року за № 15-к/тр був переведений на посаду Старшого техніка Дільниці технічного обслуговування № 1 з 01.03.2017 року. Згідно з наказом № 77-к/тр від 18.12.2017р. ОСОБА_2 звільнено з 19.12.2017р. за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) з виплатою компенсації за 41 календарний день невикористаної щорічної відпустки на день звільнення. Роботодавець в порушення ст. 47 КЗпП України в день звільнення не вручив належно оформлену трудову книжку, та не надав наказ про звільнення. Вказаними діями відповідача порушені трудові права позивача, згідно ст.235 КЗпП передбачений обов'язок виплати середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки. Уточнившись з позовними вимогами, просить суд зобов"язати ТОВ "Телесвіт" видати ОСОБА_2 належним чином оформлену трудову книжку та стягнути з ТОВ "Телесвіт" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з 19 грудня 2017 року по день винесення рішення по справі в сумі 49855,62 грн. з відрахуванням всіх необхідних обов"язкових податків та платежів при виплаті; також просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати за надання правничої допомоги.

В судовому засіданні позивач та представник позивача, адвокат ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги повністю підтримав, просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у відзиві на позов та в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, пояснив, що дійсно, починаючи з 01.08.2012р. ОСОБА_2 працював у відповідача та наказом від 28.02.2017р. був переведений на посаду страшого техніка дільниці технічного обслуговування №1 з 01.03.2017р. 01.02.2016р. з позивачем ОСОБА_2 відповідачем укладено договір повної індивідуальної матеріальної відповідальності. 18.12.2017 року, перед днем фактичного звільнення позивача за угодою сторін, звірювальна відомість результатів інвентаризації абонентського обладнання, що проводилась з метою встановлення наявності обладнання, яке знаходиться на відповідальному зберіганні співробітника, і яка була підписана ОСОБА_2 показала наявність недостачі матеріальних цінностей, що мались на відповідальному зберіганні ОСОБА_2, та яка згідно рахунків на оплату № 94612 від 04.12.2017р. та № 104344 від 19.12.2017р. надісланих позивачу, становить 5799 грн. Наказом від 18.12.2017р. №77-к/тр ОСОБА_2 звільнено з посади старшого техніка Дільниці технічного обслуговування №1 з 19 грудня 2017р. за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) з виплатою компенсації за 41 календарний день невикористаної щорічної відпустки на день звільнення на підставі заяви самого позивача ОСОБА_2 Працівник ОСОБА_2 був ознайомлений з наказом про звільнення за угодою сторін від 18.12.2017 року № 77-к/тр, про що на примірнику наказу надав свій підпис. Вказує, що у наказі про звільнення ОСОБА_2 йдеться про звільнення позивача за угодою сторін, тому копія наказу видається на вимогу звільненого працівника, а не в обовязковому порядку, коли особу звільнено за угодою сторін. ОСОБА_2 був ознайомлений на підприємстві з наказом про своє звільнення за угодою сторін, мав можливість забрати свою трудову книжку в день звільнення, однак цього не зробив.Тому, 22 січня 2018 року ТОВ «Телесвіт» листом № 01-18 повідомило ОСОБА_2 про необхідність отримати трудову книжку, і в якому підприємство звернулось до звільненого працівника щодо можливості звільненого працівника одержати трудову книжку у відділі кадрів Черкаської філії ТОВ «Телесвіт», що знаходиться за адресою м. Черкаси, про. Седова, буд. 22, оскільки останній 19.12.2017 був звільнений за угодою сторін і не зявився одержати трудову книжку.Крім того, звільненому працівнику було запропоновано надати свій письмовий дозвіл на направлення йому трудової книжки поштою. Вказаний вище лист, позивачем було отримано 24.01.2018 року, про що слугує доказом накладна № 3441707 служби доставки «ТЕКС», в якій позивач дав свій підпис в день отримання листа.Накладна № 3441707 служби доставки «ТЕКС», також підтверджує й отримання позивачем претензії по недостачі № 16 від 23.01.2018 року, яка залишалась за матеріально-відповідальним працівником ОСОБА_2 на день звільнення за угодою сторін.Однак, затримка у видачі трудової книжки позивачу ОСОБА_2 відбулась не з вини ТОВ «Телесвіт», а у звязку з тим, що позивач сам не забрав її в день звільнення, коли був ознайомлений з наказом, не зявився позивач забрати трудову книжку й після отримання ним листа від ТОВ «Телесвіт», що виключає вину відповідача у затримці видати звільненому за угодою сторін працівникові його трудову книжку.Вказує, що розрахунок позивача суми стягнення за час вимушеного прогулу взятий позивачем на його переконання за 45 робочих днів (з 19.12.2017 року по 01.03.2018 року), проте позивач не зазначив у позові, що 24.01.2018 року отримав лист відповідача ТОВ «Телесвіт» про необхідність забрати свою трудову книжку, однак також її не забрав, що в свою чергу мало б виключати вину відповідача у затримці видати трудову книжку звільненому працівникові, а сума вимушеного прогулу тоді, за доведеності вини відповідача ТОВ «Телесвіт» могла складати меншу суму - вже не за 45 днів, як вказано у позові, а за 24 робочі дні, тобто 12834,12 гривні, що майже вдвічі менше за суму наведену у позовній заяві.В позовній заяві ОСОБА_2 зазначив, що через невидачу трудової книжки, начебто з вини відповідача, він був позбавлений будь-яких засобів для власного існування та забезпечення сімї, проте зазначив у своєму позові до ТОВ «Телесвіт», що його розрахунок суми судових витрат складає 5000 гривень, і що вказані судові витрати понесені ним по сплаті витрат за надання правничої допомоги. Проте, зазначаючи про позбавлення будь-яких засобів для існування, позивач не скористався безоплатною правовою допомогою, а поніс витрати у розмірі 5000 гривень, при начебто повній відсутності коштів.До того ж, зазначена позивачем сума витрат не має належного процесуального обгрунтування, а тому є не підтвердженою позивачем ОСОБА_2

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У зв"язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються трудовим законодавством.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01.08.2012 року працював на різних посадах в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Телесвіт». Згідно наказу № 77-к/тр від 18.12.2017р. ОСОБА_2 звільнено з 19.12.2017р. за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) з виплатою компенсації за 41 календарний день невикористаної щорічної відпустки на день звільнення.

З наказом про звільнення позивач ознайомився в день його видачі 18.12.2018р., що підтверджується його розпискою та копії наказу.

22 січня 2018 року ТОВ «Телесвіт» листом № 01-18 повідомило ОСОБА_2 про необхідність отримати трудову книжку у відділі кадрів Черкаської філії ТОВ «Телесвіт», що знаходиться за адресою м. Черкаси, про. Седова, буд. 22, оскільки останній 19.12.2017 був звільнений за угодою сторін і не зявився одержати трудову книжку. Крім того, звільненому працівнику було запропоновано надати свій письмовий дозвіл на направлення йому трудової книжки поштою.

Вказаний вище лист позивачем було отримано 24.01.2018 року, що підтверджується накладною № 3441707 служби доставки «ТЕКС». Після отримання вказаного листа позивач до даного часу трудову книжку не отримав та у березні 2018 року звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом N 58 від 29.07.93 р. (зі змінами і доповненнями) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній нароботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Таким чином, системний аналіз вказаних положень трудового законодавства дає підстави для висновку, що підставою для стягнення середнього заробітку з роботодавця на підставі ст.235 КЗпП України є не тільки факт затримки у її видачі, але і наявність вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки.

Позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження його доводів про недопущення його роботодавем до робочого місця чи створення інших об'єктивних перешкод для отримання трудової книжки у день звільнення, оскільки відповідних скарг з боку позивача в день звільнення не заявлялось та згідно обліку робочого часу день звільнення позивачем був відпрацьований на робочому місці.

Разом з тим, враховуючи покладання законом на роботодавця обов'язку видати трудову книжку працівнику в день звільнення, належним виконанням даного обов'язку слід вважати вчинення відповідачем певних активних дій, спрямованих на вручення трудової книжки працівнику.

В зв'язку з неотриманням позивачем в день звільнення 19.12.2017р. трудової книжки відповідачем 22.01.2018 р. був направлений лист № 01-18 із пропозицією отримати позивачем трудової книжки або наданням письмового дозволу на направлення йому трудової книжки поштою, який позивач отримав 24.01.2018р.

З огляду на викладене, шляхом направлення позивачу 22.01.2018р. листа-повідомлення №01-18 із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки відповідачем був виконаний обовязок щодо вчинення активних дій по видачі працівнику трудової книжки, покладений на нього чинним законодавством, а тому в період з 20.12.2018р. до 22.01.2018р., тобто з дня звільнення до дня направлення вказаного листа, суд доходить висновку про наявність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення , виходячи з наступного розрахунку за вказаний період.

Згідно з довідкою від 31.01.2018р. (а.с.12) середньомісячна зарплата позивача, виходячи з заробітку за останні два повністю відпрацьовані місяці жовтень, листопад грудень 2017 грн. становить (12100,97+9618,42) грн. /43 роб.дн. = 505,10 грн., а тому середній заробіток період з 20.12.2018р. до 22.01.2018р. (21 роб день) підлягає обчисленню у розмірі 505,10 * 21 = 10607,10 грн.

В іншій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки відповідачем шляхом надіслання повідомлення 22.01.2018р. був виконаний обовязок по забезпеченню врученню трудової книжки працівникові, вказане повідомлення було вручене працівнику, що підтверджено документально та останнім не заперечувалось, а не отримання позивачем трудової книжкипісля отримання повідомлення з суб'єктивних міркувань не може свідчити про наявність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу та бути підставою для стягнення на користь позивача заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 708,80 грн. та на оплату правничої допомоги в сумі 5000 грн., що підтверджено квитанціями в матеріалах справи, договором про надання правничої допомоги від 01.02.2018р., актом виконаних робіт з наведенням детального опису робіт, виконаних адвокатом (консультація, виїзд для отримання документів, складання позовної заяви, участь у судових засіданнях) (а.с. 1,62,66, 67).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст.137 ЦПК України).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.137 ЦПК України).

З викладеного вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, але лише в разі заявлення іншою стороною клопотання про їх неспівмірність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 (справа №907/357/16).

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката відповідачем до суду не подавалось, а тому суд вважає співмірним розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу, адже суд не може й не повинен ставати на бік однієї зі сторін провадження, порушуючи принципи диспозитивності та безсторонності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати в сумі 704,80 + 5000 = 5704,80 грн. підлягають до стягнення з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог: 10607,10 * 100 /49855,62 - 22%; 5704,80*22%/100%=1255 грн.

Відповідачем в ході розгляду справи також заявлено про понесення судових витрат, повязаних з явкою до суду представника відповідача, а саме оплату добових та коштів на проїзд згідно наказів про відрядження, звітів, проїзних квитків. Разом з тим, у наданих відповідачем проїзних квитках відсутні зазначення дати їх видачі перевізником, а щодо виплати добових не надано документального підтвердження фактичного понесення відповідних витрат, а тому суд доходить висновку про недоведеність відповідачем розміру понесених судових витрат.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів»ст.ст. 4,7,10,81,141, 263-266 ЦПК України, ст.47, 235 КзпП України,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" прозобов'язання видати трудову книжку.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" (ідентифікаційний код юридичної особи 33103969, м.Київ, вул.Магніторська,1, 02094) на користь ОСОБА_2 (код РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10 607,10 коп., судові витрати в сумі 1255,05 грн., всього стягнути 11 862,15 грн. з відрахуванням податків та обов'язкових платежів при виплаті.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Дата виготовлення повного тексту рішення 10 липня 2018 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.