Справа № 766/6879/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

за участю секретаря Найдишак В.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

12.07.2016 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідач по справі ОСОБА_2 взяв у позивача в борг грошові кошти в розмірі 20 000 гривень. Відповідач зобовязувався повернути суму позики в строк до 10 липня 2013 року, про що було складено розписку від 28.05.2013 року. Проте, у встановлений строк відповідач не повернув позивачу суму позики, всупереч взятому на себе зобовязанню. У звязку з цим, просив стягнути з відповідача згідно розписки від 28.05.2013 року суму позики у розмірі 20 000 грн. та понесені судові витрати за сплату судового збору.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, зазначив, що грошові кошти у позивача не отримував, кошти надавав батько позивача - ОСОБА_3, ці кошти отримав не він, а ОСОБА_4. Між ними була домовленість, що відповідач напише дану розписку з метою своєчасного виконання його бригадою робіт, а гроші буде повертати ОСОБА_4. На виконання цієї домовленості він особисто і написав цю розписку. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, допитавши свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.05.2013 року ОСОБА_2 склав розписку про те, що він отримав у ОСОБА_1 гроші в сумі 20000,00 гривень з остаточною датою повернення позики до 10.07.2013 року (а. с. 5).

Підтвердження сплати позики частково або повністю протягом встановленого договором строку або після його спливу відповідачем не надано. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннямистатті 545 ЦК України свідчить, що зобов'язання з повернення позики позичальником не виконано.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Вирішуючи спір, суд виходить із того, що розписка надана відповідачем позивачу містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням його повернення та дати отримання коштів.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

З огляду на вищевикладене доводи відповідача, що він не отримував у позивача зазначені у розписці кошти, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються його розпискою.

Так, у абзаці 2 частини першої статті 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з частиною другою статті 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вказане свідчить, що показання свідків не можуть бути допустимим доказом безгрошовості позики, а інших доказів (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису тощо), які відповідно до положень статей 218, 1051 ЦК України, можуть підтвердити ці обставини відповідачем не надано.

З урахуванням того, що між сторонами виникли боргові зобовязання, ОСОБА_6 зобовязання за договором позики не виконав, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 20000,00 гривень заборгованості за договором позики.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 826,80 гривень (551,20 гривень судовий збір під час подачі позову до суду та 275,60 гривень судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову).

Керуючись ст.ст.ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН: НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 20000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН: НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 826,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 02.07.2018 року.

Суддя: С.І.Майдан