Справа № 184/1182/18
Номер провадження 2/184/441/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Томаш В.І., при секретарі Михайловій Т.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, третя особа без заявлення самостійних вимог Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області «про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування нею», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в судовому засіданні підтримала свої вимоги, висловлені в позові та просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою № 13 в будинку № 17 по вул. Центральна в м. Покров Дніпропетровської області, які чинить ОСОБА_3, як сама та яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом визнання їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою; не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином судовими повістками, про причини своєї неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, але надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду, проти винесення заочного рішення у справі не заперечують.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_1 її сусідка. Вона знала ОСОБА_3, яка до лютого 2017 року разом зі своїм сином жила в квартирі ОСОБА_1 Потім ОСОБА_3 уїхала в невідомому напрямку і більше не зявлялась.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що в лютому 2017 року ОСОБА_3 разом зі своєю дитиною уїхала з квартири ОСОБА_1 та більше там не зявлялась.

З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача та її представника, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності особисто належить квартира АДРЕСА_1 (колишня назва вул. Калініна) в м. Покров (колишнє м. Орджонікідзе) Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 грудня 2004 року серія ВВТ № 436433. В квартирі позивача з її дозволу в 2011 році зареєструвався її син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 15 січня 2013 року позивач дозволила тимчасово зареєструватись в своїй квартирі його співмешканці - ОСОБА_3, з якою він проживав без реєстрації шлюбу в іншій квартирі, що винаймали. З 07 червня 2013 року позивач дозволила ОСОБА_3 тимчасово зареєструвати в своїй квартирі її малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Син позивача та відповідачка періодично гостювали у неї та зберігали деякі свої речі. В лютому місяці 2017 року відповідачка ОСОБА_3 припинила сімейні стосунки з сином позивача, залишила його та разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, забравши свої особисті речі, в тому числі і речі, які зберігались в квартирі ОСОБА_1, переїхали жити в інше постійне невідоме для неї місце проживання. З цього часу ні ОСОБА_3, ні її дитини позивач не бачила. Син позивача з того часу будь-яких стосунків з відповідачкою не підтримує. Від сторонніх людей ОСОБА_1 відомо, що відповідачка живе з іншим чоловіком та спільно виховують дитину. Коли ОСОБА_3 в лютому 2017 року забирала з квартири позивача свої особисті речі та речі дитини, то запевнила, що найближчим часом вона зніметься з реєстрації з її квартири та зніме з реєстрації свого сина ОСОБА_4, однак вона своєї обіцянки не виконала і по цей час. Син позивача став проживати з нею, а з ОСОБА_3 та дитиною не спілкується, так як відповідачка приховує місце свого проживання і не бажає спілкуватись.

Починаючи з лютого 2017 року та по цей час, ОСОБА_1 намагалась самостійно встановити місце постійного проживання ОСОБА_3 та її дитини з метою, щоб вони знялись з реєстрації з її квартири, однак це результатів не дало.

03.11.2017 року та 17.03.2018 року відповідною комісією Покровського міського комунального підприємства «Житлкомсервіс» двічі обстежувалась квартира ОСОБА_1 і було встановлено, що дійсно з лютого 2017 року ОСОБА_3 разом зі своїм малолітнім своїм ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, не проживають в її квартирі, забрали свої речі та майно і переїхали проживати на інше місце постійного проживання. Це підтвердили своїми підписами і свідки з числа сусідів: ОСОБА_7 та ОСОБА_9.

Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року N 1382-ІV, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Однак Відповідачка не зробила передбачених законом дій на протязі дуже тривалого часу.

Згідно ч. 1 ст. 5 (Реєстрація місця проживання внутрішньо переміщеної особи) Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених» осіб від 20 жовтня 2014 року №1706-VІІ» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Згідно ч. 3 цієї статті, у випадку зміни фактичного місця проживання внутрішньо переміщена особа повідомляє про це у найближчий територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), протягом 10 днів.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні "є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, наявність чи відсутність у особи таких прав, які регулюються нормами житлового законодавства (ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України).

Відповідачі з лютого 2017 року не проживають в квартирі ОСОБА_1, не беруть будь-якої участі у сплаті комунальних платежів, які нараховуються їй у зв'язку з їхньою реєстрацією і це вона вимушена робити за них та за свої особисті кошти. До теперішнього часу фактично для позивача є загроза, що відповідачка теоретично має право, так як має реєстрацію в її квартирі, зайти в її власність (квартиру) і вчиняти будь-які протиправні дії. Позивач не бажає, щоб відповідачка разом зі своєю дитиною значились зареєстрованими в її власності. Із-за реєстрації в квартирі позивача, фактично сторонніх для неї осіб, вона втратила право на отримання субсидії за комунальні платежі і не може отримати субсидію, поки вони будуть зареєстровані. А коштів позивача недостатньо для сплати комунальних платежів за них.

Своєю реєстрацією та небажанням знятись з реєстрації відповідачка чинить позивачу як власнику перешкоди в користуванні власністю.

Згідно ст. 391 ЦК України, позивач як власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні її права володіння, користування та розпорядження своєю власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5 роз'яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою».

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації» (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, третя особа без заявлення самостійних вимог Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області «про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування нею» - задовольнити та усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою № 13 в будинку № 17 по вул. Центральна в м. Покров Дніпропетровської області, які чинить ОСОБА_3, як сама та яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом визнання їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою.

Керуючись ст. ст. 317, 321, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 71, 72, 107 Житлового кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених», ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259 263, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, третя особа без заявлення самостійних вимог Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області «про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування нею» - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, перешкоди у користуванні квартирою № 13 в будинку № 17 по вулиці Центральна в місті Покров Дніпропетровської області, які чинить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, як сама та яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом визнання їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 13 липня 2018 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_10