Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/1322/17 Головуючий у 1 інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження № 22-ц/778/98/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» про повернення безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Форвард» про повернення безпідставно набутого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в березні 2016 року на адресу його мешкання поштою надійшов лист від ПАТ «Банк Форвард» з пропозицією про кредитування на споживчі цілі за допомогою електронної картки №5168 2218 5002 5882, яка була випущена на його імя.

Давши на це згоду, він акцептував з мобільного телефону, який став зареєстрованим телефоном, договір № 117260512 від 10.02.2016 року. Копія договору відповідачем так і не була надіслана.

18.05.2016 року з вказаної картки було неправомірно списано грошові кошти в сумі 11069,50 гривень.

Постановою слідчого від 21.11.2016 року в кримінальному провадженні №0001702 встановлено, що кошти були списані невідомим поза його волі та згоди з вини співробітника банка, який проявив халатність та порушив банківську інструкцію. Грошові кошти були власністю банку, йому вказаними діями шкода не завдана.

В результаті вимог банку ним була сплачена сума фактично не отриманого кредиту та відсотків за користування кредитом на загальну суму 13848 гривень 25 копійок, що підтверджується відповідними квитанціями та рахунками виписками.

Вважає, що вказані кошти є безпідставно набутим відповідачем майном, яке має бути повернуто на підставі ст. 1212 ЦК України.

На підставі зазначеного просив стягнути з ПАТ «Банк Форвард» на його користь грошові кошти у сумі 13484 гривень 25 копійок та судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 18 травня 2017 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування зазначив, що кошти на погашення заборгованості були ним сплачені через протиправні погрози працівників банку, судом невраховано як доказ постанову слідчого в кримінальному провадженні №0001702 про визнання потерпілим ПАТ «Банк Форвард», через халатність працівників банку кошти були списані невідомою особою.

ПАТ «Банк Форвард» подало заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначило, що до повідомлення установленим в договорі способом банку про несанкціоновані операції ризик збитків несе клієнт, позивачем було повідомлено реквізити картки та кодів доступу третім особам, постанова слідчого не є підставою для звільнення від доказування.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 15 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3,11,31 ЦПК України, який діяв до 14 грудня 2017 року, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду відповідно до ст.4 ЦПК України є обов'язком суду.

Звертаючись до суду з позовом про повернення безпідставно набутого майна в сумі 13 848 грн. 25 коп., позивач посилався на ті обставини, що в результаті погроз з боку співробітників банку ним була сплачена зазначена сума фактично не отриманого ним кредиту.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано сторонами, що 17.02.2014 року від ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_4 Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», надійшла заява № 112237444 (далі - Заява) про укладення кредитного договору, відповідно до якої позивач погодився, що акцептом (прийняттям) оферти (пропозиції) про укладення такого договору будуть дії банку з відкриття позивачу поточного рахунку (т.1, а.с.83-84).

Згідно з п.1 Заяви Кредитний договір укладений на умовах, викладених у вказаній заяві та умовах надання та обслуговування кредитів Банку. Відповідно до п. 15 вищезазначеної Заяви, дана Заява, Умови по картам є складовими та невід'ємними частинами Кредитного договору, із яким позивач ознайомлений (т.1, а.с.83).

Банк акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в Заяві ОСОБА_3, і уклав з позивачем ОСОБА_5 про надання та використання платіжної картки №117260512 від 10.02.2016 року шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4.2 Заяви вважаються акцептом оферти банку, а саме, відкрив ОСОБА_3 поточний рахунок №3442 та випустив на його ім'я платіжну картку. Банком випущена електрона картка №025882, що не заперечується і позивачем, тобто банк вчинив дії для прийняття (акцепту) пропозиції (оферти).

Відповідно до п. 3 підписаної ОСОБА_3 Заяви, ОСОБА_5 укладений на умовах, викладених в цій Заяві, Тарифах по карткам Банку та Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку, реквізити яких зазначені в п. 3.2 Інформаційного блоку (таблиці) Заяви.

За змістом п. 8 Заяви ОСОБА_3 розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід'ємною частиною Договору є Умови по карткам та Тарифи (діючі Тарифи та Умови по карткам, розміщені на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет, з якими Клієнт може у будь-який час ознайомитись (п.2.17 Умов по Карткам).

Крім того, судом встановлено, що за вказаним договором ОСОБА_3 видано пластикову картку, якою він користувався, що підтверджується випискою по особовому рахунку з 10.02.2016 року по 23.03.2017 року, згідно з якою ОСОБА_3 частково погашав кредитну заборгованість, у тому числі і сплачував відсотки за користування кредитною лінією, сплачував прострочену кредитну заборгованість (т.1, а.с.101-105).

Факт отримання платіжної картки та користування нею не заперечувався представником позивача та підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_3 (т.1, а.с.101-105).

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України, договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа (у даному випадку ОСОБА_4), яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Таким чином, наслідком акцепту (прийняття) Банком оферти (пропозиції), викладеної в п.3 Заяви Позивача, став факт укладення Договору.

Стаття 627 ЦК України, з посиланням на статтю 6 Кодексу передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі договору приєднання, які врегулюванні кредитним договором № 112237444 від 17.02.2016 року, сторонами було досягнуто згоди за всіма істотними для даних правочинів умовами, отримано акцепт стороною, що направила оферту, зобов'язання по яких сторонами виконувалися.

За вказаних обставин, посилання позивача на те, що договір не було укладено оскільки платіжну картку було отримано ОСОБА_3 за межами передбачено в заяві від 17.02.2014 року строку, правомірно не було прийнято до уваги судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, по рахунку, який відкрито на імя ОСОБА_3, 18.05.2016 року були проведені спірні операції списання грошових коштів на суму 964,50 грн. о 19:11 годин та 18.05.2016 року на суму 10 105,00 грн. о 19:24 години.

20.05.2016 року до ЄРДР за № 0001702 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 КК України, за обставинами, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 11069 грн., які були списані з банківської картки ОСОБА_3 ПАТ «Банк Форвард» № 025882 (т.1, а.с.6-8).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на положення статті 1212 ЦК України і на протязі розгляду справи підстав позову не змінював.

Судом першої інстанції правильно застосовано правову позицію, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, у справі № 6-122 цс14 від 24 вересня 2014 року.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Оскільки судом правильно встановлено існування між сторонами договірних кредитних правовідносин, така правова підстава в установленому порядку не скасована, не визнана недійсною, не змінена та не припинена, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в порядку ст.1212 ЦК України є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Довід апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не враховано постанову слідчого від 21 листопаду 2016 року в якості доказу того, що саме дії співробітників банку призвели до неправомірного списання коштів в сумі 11069 грн. з платіжної картки ОСОБА_3, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки, по-перше, суд правомірно послався на положення ч.4 ст.61 ЦПК України в редакції, чинній на день ухвалення рішення суду, зазначаючи, що вказана постанова не є підставою звільнення від доказування обставин неправомірності дій працівників банку, та, по-друге, посилання позивача на нібито неправомірність дій працівників банку не є підставами для стягнення коштів в порядку статті 1212 ЦК України, оскільки неправомірність дій працівників банку не було встановлено судовим рішенням.

Довід апеляційної скарги про те, що кошти на погашення неотриманного кредиту позивач сплатив через протиправні погрози працівників банку позивачу та членам його родини, колегія суддів не може прийняти до уваги з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів з приводу зазначених погроз.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

За таких обставин колегія вважає, що ухвалене в справі судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 липня 2018 року.

Головуючий

Судді: