Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/831/17 Головуючий у 1-й інстанції: Олійник М.Ю.
Провадження № 22-ц/778/2377/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Кухаря С.В.

Крилової О.В.

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа: Управління Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області про визнання договорів оренди землі недійсними та зобов'язання повернути земельні ділянки та за позовом ОСОБА_4 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_5, третя особа: Управління Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області про визнання договорів оренди землі недійсними та зобов'язання повернути земельні ділянки

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовами до ФОП ОСОБА_5, третя особа - Управління Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області, про визнання договорів оренди землі недійсними та зобов'язання повернути земельні ділянки. Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2018 року, вказані позови були об'єднані в одне провадження.

ОСОБА_3 в обґрунтування свого позову вказувала що вона є власником земельної ділянки площею 3,3269 га, яка розташована на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району, Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Крім того, вона також є власником земельної ділянки площею 2,4422 га, яка розташована на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району, Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується, Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1

На початку червня 2017 року вона дізналася, що нібито між нею та ФОП ОСОБА_5, 16 липня 2012 року були укладені Договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 15 років, однак вона ніяких договорів з відповідачем не укладала, а її підпис у вказаних договорах та інших документах до нього є підробленими.

Вважає, що дані догові оренди землі являються недійсними, оскільки наміру на їх укладання вона не мала, їх не підписувала і нікого на підписання вказаних договорів не уповноважувала.

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати недійсним договори оренди земельних ділянок від 16.07.2012 року та зобов'язати ФОП ОСОБА_5 передати належні їй на праві власності земельні ділянки.

В свою чергу ОСОБА_4 в обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що вона є власником земельної ділянки площею 11,5202 га, яка розташована на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району, Запорізької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 109421.

На початку червня 2017 року вона дізналася, що нібито між нею та ФОП ОСОБА_5, 16 липня 2012 року був укладений Договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 15 років, однак вона ніяких договорів з відповідачем не укладала, а її підпис у договорі та інших документах до нього є підробленими.

Вважає, що договір оренди землі є недійсним, оскільки наміру на його укладання вона не мала і нікого на підписання вказаного договору не уповноважувала.

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати недійсним договори оренди земельної ділянки від 16.07.2012 року та зобов'язати ФОП ОСОБА_5 передати належну їй на праві власності земельну ділянку.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_5 та позов ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5 залишені без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду, ухвалити нове про задоволення їхніх позовів.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходи з необґрунтованості таких вимог, оскільки позивачами не було надано жодного належного та допустимого доказу того, що спірні договори були підписані не ними, а іншою особою.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 14 вказаного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі та підлягає державній реєстрації.

У разі невідповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, такий правочин, згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, є недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 21 квітня 2009 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3,3269 га на території Тимошівської сільської ради Михалівського району Запорізької області, а також на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1від 21 квітня 2009 року власником земельної ділянки площею 2,4422, яка знаходиться на території Тимошівської сільської ради Михалівського району Запорізької області. (а.с. 6,7, т.2)

16 липня 2012 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 були укладені договори оренди вищевказаних спірних земельних ділянок. (а.с. 7-9,13-15, т.2)

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 08 вересня 2017 року по справі призначена почеркознавча експертиза за клопотанням ОСОБА_3 (а.с. 44, т.2)

Для проведення судової почеркознавчої експертизи, експертній установі було надано копію матеріалів цивільної справи №2/321/384/2017, експериментальні і вільні зразки підпису і почерку ОСОБА_3, також експериментальні і вільні зразки підпису і почерку ОСОБА_4, примірники договорів оренди від 16 липня 2012 року з додатками.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, судова почеркознавча експертиза за клопотанням ОСОБА_3 проведена не була, оскільки експерту на його клопотання не було надано додаткових матеріалів необхідних для проведення такої експертизи. (а.с. 58-60, т. 2)

Відповідно до ст.ст. 12, 44 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Проте, ігноруючи вищенаведені норми процесуального права, а також вимоги експерта наведені в клопотанні щодо надання додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи, ОСОБА_3 не було надано вільних зразків підпису за 2011 та 2012 роки, які були необхідні експерту для проведення експертизи та надання вмотивованого висновку по кожному питанню, які були поставленні на вирішення почеркознавчої експертизи.

Будь-яких інших доказів на підтвердження того факту, що спірні договори оренди від 16.07.2012 року укладені з ПП ОСОБА_5 були підписані не ОСОБА_3, а іншою особою, матеріали справи не містять.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_4 на підставі державного акта на праве приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 19 липня 2005 року, є власником земельної ділянки площею 11,5202 га, яка складається з земельної ділянки розміром 6,6780 га, та земельної ділянки розміром 4,8422 га, яка розташована на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району, Запорізької області. (а.с. 6, т.1)

16 липня 2012 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 були укладені договори оренди вищевказаних спірних земельних ділянок. (а.с. 8-10, 15-17, т.1)

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 08 вересня 2017 року по справі призначена почеркознавча експертиза за клопотанням ОСОБА_4 (а.с. 42, т.1)

Згідно висновку експерта № 4709-17 від 02.02. 2018 року підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Орендодавець» договорів оренди земельної ділянки від 16.07.2012 року, який укладений між ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_5 виконаний самою ОСОБА_4 Підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Орендодавець» актів визначення меж земельної ділянки до договору від 16.07.2012 виконаний самою ОСОБА_4; підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Орендодавець» актів прийому-передачі земельної ділянки виконаний самою ОСОБА_4 (а.с. 58-67, т.1).

Отже, доводи ОСОБА_4 наведені в обґрунтування позовних вимог, зокрема те, що вона не підписувала спірні договори оренди, були спростовані висновками експертизи, які були повно та обґрунтовано викладені в експертному висновку від 02.02.2018 року.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги і заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_4 не довели належними та допустимими доказами тієї обставини, що спірні договори оренди укладені від їх імені були підписані не ними особисто, а зовсім іншою особою.

Окрім цього суперечливими відносно позовних вимог щодо відсутності обізнаності позивачів про наявність спірних договорів оренди, є їх пояснення по справі в апеляційному суді щодо отримання ними орендної плати за цими договорами.

З урахуванням наведеного вбачається, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаних позовів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375,381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19.07.2018 року.

Головуючий

Судді: