АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 661/5164/15-ц Головуючий в І інстанції: Матвєєва Н.В.
Номер провадження: №22-ц/791/1056/18 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 червня 2018 року, у складі судді Матвєєвої Н.В., про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр" про зміну дати та формулювання причини звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації за невикористані щорічні та додаткові відпустки,

В С Т А Н О В И В :

31 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ТОВ "Прем'єр", в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: змінити дату та формулювання причини звільнення, визначивши дату звільнення 18.12.2015 року та формулювання причини звільнення за ст.38 КЗпП України у звязку з невиконанням адміністрацією відповідача вимог законодавства України про працю; стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 1339,10грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 942,84грн, компенсацію за невикористані щорічні відпустки у сумі 6074,88грн та компенсацію за додаткові відпустки, як одинокій матері, в сумі 1265,60грн; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення з відповідача на свою користь місячну зарплату в розмірі 2200,00грн.

Позов обґрунтований тим, що з 01.01.2009 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді головного бухгалтера за сумісництвом. 17.12.2015 року нею подана заява про звільнення з роботи з 18.12.2015 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю, яке полягало у ненаданні їй щорічних відпусток протягом 2012-2015 років. Натомість наказом № 44 від 30.12.2015 року її було звільнено з посади на підставі п.2 ст.41 КЗпП України за винні дії працівника, які дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ "Прем'єр" було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 червня 2018 року було відмовлено у прийнятті додаткового рішення у вказаній цивільній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначену ухвалу й ухвалити додаткове рішення, в якому зазначити причину її звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону відповідно до ст.235 КЗпП України,посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема вказала, що судом не враховано те, що в рішенні суду першої інстанції від 19.05.2016 року, яке набрало законної сили, зазначено що її звільнення за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України є безпідставним. Також зазначила, поза увагою суду залишилось і положення ч.3 ст.235 КЗпП України. Крім того, вказала, що суд помилково вважав, що є пропущеним строк для подачі заяви про винесення додаткового рішення, оскільки ним не прийнято до уваги положення нового законодавства, відповідно до якого виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання протягом 3 років.

Відповідно до п.6 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Указом Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" було постановлено ліквідувати Апеляційний суд Херсонської області та утворити Херсонський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Херсонську область, з місцезнаходженням у місті Херсоні.

Однак, згідно з п.3 Розділу XІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що набрав чинності з 30.09.2016 року, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Також, відповідно до п.8 ст.1 Розділу XІІІ "Перехідні положення" ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи наведене, оскільки Херсонський апеляційний суд як новоутворений суд свою роботу ще не розпочав, то до утворення останнього його повноваження продовжує здійснювати Апеляційний суд Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

У цій справі № 661/5164/15-ц за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр" про зміну дати та формулювання причини звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації за невикористані щорічні та додаткові відпустки рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ "Прем'єр" було відмовлено (а.с.158-164 т.1).

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.205-206 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін (а.с.21-22 т.2).

15 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила ухвалити додаткове рішення у цій справі, в якому зазначити причини її звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону (а.с.28 т.2).

Заява обґрунтована тим, що в рішенні суду першої інстанції від 19.05.2016 року, яке набрало законної сили, зазначено що її звільнення за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України є безпідставним. Однак, в рішенні суду, як того вимагає положення ч.3 ст.235 КЗпП України, не вказано причину звільнення.

Відмовляючи ОСОБА_2 в прийнятті додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що під час ухвалення рішення 19.05.2016 року судом вирішено всі позовні вимоги та в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі, а також з того, що заявником пропущено строк для подачі заяви для винесення додаткового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки до нього він дійшов при дотриманні норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст.270 ЦПК України ("Додаткове рішення суду"):

--- суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (ч.1);

--- заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч.2);

Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.212 ЦПК України), обґрунтовано виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем трудового законодавства при її звільненні. Зокрема судом встановлено, що позивач щорічно протягом спірного періоду 2012-2015 років визначала зручні для неї дні відпусток та їх період, які були задоволені відповідачем у повному обсязі, а тому суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зміну дати та формулювання причин звільнення та стягнення у зв'язку із цим середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Доводи ОСОБА_2 про те, що ТОВ "Прем'єр"систематично порушувало законодавство України про працю, що полягало у ненаданні позивачеві щорічних планових та додаткових відпусток протягом чотирьох років, не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Дійсно, в рішенні суду першої інстанції зазначено про те, що звільнення позивача за ст.41 ч.1 п.2 КЗпП України за винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу є безпідставним, оскільки головний бухгалтер ОСОБА_2 за своїми функціональними обов'язками, що передбачені п.7 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", для головного бухгалтера, не займалася безпосередньо обслуговуванням матеріальних цінностей, з нею не укладався договір про повну матеріальну відповідальність.

Однак, зважаючи на те, що позивач самостійно визначилася із своїми позовними вимогами та просила у своєму позові, зокрема, змінити формулювання причини звільнення зі ст.41 п.2 КЗпП України на ст.38 ч.3 КЗпП України та дату звільнення з 30.12.2015 року на 18.12.2015 року, посилаючись на порушення законодавства про працю зі сторони відповідача, що полягало в ненаданні їй щорічних основних відпусток понад три роки, суд, зважаючи на недоведення позивачем ненадання їй відповідачем щорічних відпусток за її заявами, відмовив в позові.

Таким чином, зважаючи на те, що під час ухвалення рішення 19.05.2016 року судом вирішено всі позовні вимоги та в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі, є обґрунтований висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заявипро ухвалення додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та є такими, що висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання скаржника на встановлення судом факту безпідставності її звільнення та необхідність застосування положень ч.3 ст.235 КЗпП України до уваги не приймаються, оскільки, як вже зазначено, у цій справі судом вирішено всі позовні вимоги та в задоволенні позову було відмовлено. Позивач сама визначилася зі своїми позовними вимогами і, відповідно, суд розглядав справу в межах позовних вимог. Позивач просила змінити формулювання причини звільнення зі ст.41 п.2 КЗпП України на ст.38 ч.3 КЗпП України та дату звільнення з 30.12.2015 року на 18.12.2015 року, посилаючись на порушення законодавства про працю зі сторони відповідача, що полягало в ненаданні їй щорічних основних відпусток понад три роки. Однак нею не було доведено обставини, на які вона посилалась як на підставу позову. А тому саме по собі встановлення судом факту безпідставності її звільнення за даних позовних вимог і за даних обставин не було підставою для застосування положень ч.3 ст.235 КЗпП України. Також підлягають відхиленню і посилання на помилковість висновку суду про пропущення строку для подачі заяви про винесення додаткового рішення, оскільки це не впливає на правильність прийнятого рішення і не є підставою для його скасування.

Оскільки суд першої інстанції прийняв судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1.ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1.ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 червня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 18 липня 2018 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_3

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_4

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1