Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 334/3075/16Головуючий у 1-й інстанції Ісаков Д.О.
Пр. № 22-ц/778/843/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді - доповідача) Гончар М.С.

суддів Крилової О.В., Кухаря С.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» (далі - Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № R091.0040073 від 19.12.2013 року, яка станом на 05.05.2016 року становила 54810,06 грн. та складається із суми заборгованості по кредиту - 16660,00 грн.; прострочених відсотків за фактичне користування кредитом - 7533,68 грн.; пені - 30616,38 грн. та судові витрати.

В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що відповідно до укладеного договору № R091.0040073 від 19.12.2013 року відповідач отримав кредит з в розмірі 16660,00 грн., наданий кредит у повному обсязі повинен був повернути до 15.01.2015 року зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 39.99% річних, строком на 13 місяців.

Кредит було отримано відповідачем 19 грудня 2013 року, що підтверджується меморіальним ордером від 19 грудня 2013 року.

Відповідно до п. 2.2. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невід'ємною частиною Кредитного договору. Відповідач, який є позичальником зобов'язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати Банку відсотки за користування кредитом та комісії, повертати кредит частинами у сумах, визначені у графіку платежів. Однак за весь час дії кредитного договору, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання перед позивачем, чим порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена вищезазначена заборгованість.

Відповідно до п. 8.7. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, позивач набуває право вимагати, в тому числі і в судовому порядку, від відповідача дострокового повернення кредиту, а відповідач зобов'язується на вимогу позивача достроково повернути кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі.

У зв'язку з невиконанням умов погашення кредиту, на підставі п. 10.1, 8.7. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, позивач набув права подати до суду позовну заяву про стягнення з відповідача суми заборгованості та штрафні санкції за кредитним договором.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року (а.с. 58 - 59) позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість по кредитному договору №R091.0040073 на загальну суму 54810,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2017 року (а.с. 105) заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 просив (а.с. 107-109) заочне рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку у цій справі визначено склад колегії суддів апеляційного суду (головуючий суддя (суддя-доповідач) Трофимова Д.А., судді Крилова О.В. та Кухар С.В. а.с. 113).

З 15.12.107 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, його нормами має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Ухвалою апеляційного суду від 18 січня 2018 року (суддя-доповідач Трофимова Д.А.) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 123), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (а.с. 125).

В автоматизованому порядку 18.04.2018 року у цій справі визначено суддю - доповідача Гончар М.С. замість Трофимової Д.А. у зв'язку із тривалою хворобою останньої (а.с. 131-132), справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 133).

Оскільки, матеріали цієї справи не містили поштових повідомлень про отримання учасниками цієї справи копії ухвали апеляційного суду про відкриття провадження у цій справі, то апеляційним судом повторно було надіслано копію останньої учасникам справи (а.с. 134-134, 137-140).

Банк, як позивач, у встановлений апеляційним судом строк на адресу апеляційного суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі не надавав.

За змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право … змінити рішення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для …зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати…в зміні його мотивувальної або резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 526, 530, 546, 549, 554, 610, 612, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 79, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції можна погодитись лише частково з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинних на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (24 квітня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча суд першої інстанції правильно виходив із:

- презумпції правомірності вищезазначеного кредитного договору сторін (ст. 204 ЦК України), який за своїм змістом є договором приєднання (ст. 634 ЦК України), та складається із заяви позичальника (а.с. 9), пам'ятки клієнта ПАТ Банк «ТРАСТ» (а.с.10), Умов відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи (а.с. 11-17), Тарифів (а.с. 18-20) тощо, які були надані Банком суду першої інстанції ще до позовної заяви Банку у цій справі,

- виконання зобов'язань за цим договором Банком та невиконання належним чином своїх зобов'язань перед Банком за цим договором відповідачем (належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні),

- а також того, що Банк має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 за цим договором на свою користь у вигляді основного боргу, який складається із суми заборгованості по кредиту - 16660,00 грн. та прострочених відсотків за фактичне користування кредитом - 7533,68 грн. (розрахунок а.с. 23), які заявлені Банком в межах загального (трирічного строку позовної давності), враховуючи звернення Банку поштою до суду із вищезазначеним позовом у цій справі 18 травня 2016 року (а.с. 1, конверт з відміткою поштового відділення від 18.05.2016 року а.с. 25) та останнього платежу відповідача по відсотках за цим кредитом у березні 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 23) та випискою Банку по рахунку відповідача (а.с. 91-98), яка надавалась Банком у цій справі ще суду першої інстанції при розгляді заяви відповідача про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі,

а тому клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування останніх, заявлене ним в його апеляційній скарзі у цій справі (а.с. 109) є безпідставним та задоволенню апеляційним судом у цій справі не підлягає.

Разом із тим, розглядаючи заяву відповідача про перегляд заочного рішення у цій справі, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що відповідач ОСОБА_2 в останній (а.с. 76) просив застосувати спеціальний (однорічний) строк позовної давності до заборгованості, зокрема у вигляді пені.

У своїй апеляційній скарзі (а.с. 108-109) відповідач ОСОБА_2 наполягав на застосуванні цього строку позовної давності апеляційним судом при вирішенні цієї справи.

Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, тобто станом на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При цьому одним з процесуальних прав сторони в спорі є її право на звернення до суду із заявою про застосування позовної давності, яке може бути реалізоване нею лише в суді першої інстанції відповідно до вимог частини третьої ст. 267 ЦК України.

Крім того, у п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У зв'язку з цим, ураховуючи роль суду першої інстанції в розгляді та вирішенні справи, ухвалення заочного рішення в цій справі за таких обставин є порушенням статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції та статті 10 ЦПК України (у редакції 2004 року), адже суд першої інстанції обмежив право відповідача ОСОБА_2 на реалізацію принципу змагальності сторін у цій справі, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду цієї справи судом першої інстанції, але останній у своїй апеляційній скарзі не просив скасувати вищезазначене заочне рішення суду у цій справі з цих підстав, а тому підстави для застосування апеляційним судом ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (обов'язкові підстави для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції із постановленням нового), відсутні.

А тому, при вищевикладених обставинах, враховуючи, що відповідач у суді першої інстанції у своїй заяві про перегляд заочного рішення заявляв про застосування строку позовної давності у цій справі, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності у цій справі щодо позовних вимог Банку до відповідача про стягнення пені за заявою відповідача в апеляційній скарзі в апеляційному суді, що узгоджується з практикою Верховного Суду (справа № № 199/11090/13-ц, провадження № 61-2140 св 18 постанова від 18.04.2018 року), та, відповідно, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача в межах однорічного строку позовної давності, з травня 2015 року по травень 2016 року складає «20354,05 грн.» замість «30616,38 грн.» (розрахунок а.с. 23).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року у цій справі слід змінити в частині розміру пені за кредитним договором №R091.0040073 станом на 05.05.2016 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Банку, з «30616,38 грн.» на «20354,05 грн.»; заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року у цій справі слід змінити в частині загального розміру заборгованості за кредитним договором №R091.0040073 станом на 05.05.2016 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Банку, з «54810,06 грн.» на «44547,73 грн.», а також в частині розміру судового збору - з «1378,00 грн.» на «776,27 грн.» на підставі ст. 141 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (розрахунок:судовий збір за подачу позову Банком 1378,00 грн. (а.с. 4) * сума задоволених позовних вимог 44547,73 грн./ сума заявлених позовних вимог 54810,06 грн. = 1119,99 грн. - судовий збір, на компенсацію якого за рахунок відповідача мав би право Банк пропорційно до суми задоволених вимог, але із цієї суми слід вирахувати судовий збір 343,72 грн., право на компенсацію якого за рахунок Банку має відповідач у цій справі, розрахунок: 320,00 грн. (а.с. 73) - судовий збір за подачу заяви про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції + судовий збір за подачу апеляційної скарги 1515,80 грн. (а.с. 118) = 1835,80 грн.; сума заявлених вимог 54810,06 грн. - сума задоволених вимог 44547,73 грн. = різниця 10262,33 грн.; 1835,80 грн. *10262,33 грн. /54810,06 грн. = 343,72 грн.: 1119,99 грн. - 343,72 грн. = 776,27 грн.).

Керуючись ст. ст. 10 ч. 4, 88, 212-215 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 141, 368, 371 - 372, 374, 376, 381-384, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року у цій справі змінити в частині розміру пені за кредитним договором №R091.0040073 станом на 05.05.2016 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» (), з «30616,38 грн.» на «20354,05 грн.».

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року у цій справі змінити в частині загального розміру заборгованості за кредитним договором №R091.0040073 станом на 05.05.2016 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» (), з «54810,06 грн.»на «44547,73 грн.», а також в частині розміру судового збору - з «1378,00 грн.» на «776,27 грн.».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову апеляційного суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюються з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 17 липня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Крилова О.В.Кухар С.В.