ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/2029/17

провадження № 22-ц/781/1257/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Голованя А.М.

за участю секретаря Бодопрост М.М.,

учасники справи :

позивач Олександрійська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2, діє на підставі довіреності;

відповідач ОСОБА_3,

представник відповідача адвокат ОСОБА_4, діє на підставі договору про надання юридичних послуг,

треті особи - Ізмайлівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування,

Олександрійська центральна районна лікарня;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Олександрійської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2018 року у складі судді Бугайченко Т.А., повний текст рішення складено 11 травня 2018 року, у цивільній справі за позовом Олександрійської районної державної адміністрації, як органу опіки і піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - Ізмайлівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, Олександрійська центральна районна лікарня про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року Олександрійська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування звернувся в суд з позовом в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, треті особи - Ізмайлівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області, Олександрійська центральна районна лікарня про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав.

Позивач в обгрунтування позову зазначав, що 15 листопада 2016 року на адресу служби у справах дітей надійшло повідомлення головного лікаря Олександрійської центральної районної лікарні про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною з інвалідністю і потребує негайного лікування в спеціалізованій клініці міста Києва. Незважаючи на те, що матері дитини, ОСОБА_3 неодноразово лікарями надавались Кіровоградською обласною дитячою лікарнею направлення в м. Києв на оперативне лікування, дитина з 2008 року була пролікована в спеціалізованій клініці лише один раз. Відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. ОСОБА_3 в листопаді 2016 року викликали до служби у справах дітей Олександрійської РДА з питання лікування дитини і відповідач зобовязалась протягом чотирьох місяців вирішити питання щодо проходження необхідного медичного обстеження дитини та в разі необхідності проведення оперативного лікування. Проте станом на 24 травня 2017 року дитину у м.Києві не обстежено, необхідного лікування не здійснено. Державну соціальну допомогу, яку отримує ОСОБА_3 на дитину, незважаючи на рекомендації лікарів та соціальних служб, використовує на власні потреби, ігнорує необхідність оперативного лікування дитини. ОСОБА_3 викликалась на засідання комісії з питань захисту дітей у травні 2017 року з метою вирішення питання щодо подальшої долі дитини, але на засідання не зявилась, причини неявки не повідомила. Зволікання відповідача щодо здійснення оперативного лікування сина є загрозливим для його життя і здоровя, створює перешкоди для нормального життя і розвитку дитини, тому позивач просив суд про відібрати з сімі ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати його органу опіки та піклування Олександрійської РДА для проведення необхідного лікування (а.с. 1-2).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову. Суд дійшов висновку, що у справі немає переконливих доказів того, що відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, буде сприяти інтересам дитини (а.с. 88-90).

Не погоджуючись з рішенням суду Олександрійська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, на те, що судом не надано належної оцінки доказам та фактам, не враховано, що безвідповідальне відношення матері до своїх батьківських обовязків та небажання вирішувати питання щодо здоровя дитини, може призвести до негативних наслідків, висновки суду не відповідають обставинам справи (а.с 101-102).

Апеляційне провадження відкрито 13 червня 2018 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 12 липня 2018 року (а.с. 105, 113-114).

Адвокат ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що позивач визнає, що фактів неналежного догляду та виховання дитини з боку матері в суді не встановлено, але стверджує, що має місце безвідповідальна поведінка матері та небажання провести необхідне лікування дитини. Ці обставити спростовуються наявними в матеріалах справи позитивними характеристиками відповідача та актом обстеження матеріально-побутових умов. На утриманні ОСОБА_3 перебуває шестеро дітей і вона отримує кошти на утримання дітей. ОСОБА_5 у своїй сімї не загрожує його життю або здоровю, так як оперативне втручання не є терміновим, що визнають орган опіки та піклування та треті особи (а.с.121-122).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги.

Повідомлені належним чином під розписку відповідач, її представник та представники третіх осіб (а.с.128,129,130,131), в судове засідання не прибули.

Від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 надійшла письмова заява та від представника Олександрійської центральної районної лікарні надійшло письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.133,134-135).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Як підстави для позову про відібрання малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 із сім?ї його матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав щодо дитини та про передачу дитини органу опіки та піклування для проведення необхідного лікування дитини, Олександрійська РДА зазначала те, що мати дитини не піклується про здоров?я ОСОБА_1, про його фізичний, духовний і моральний розвиток, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Дитина після отриманої травми потребує проведення пластичної операції. Не здійснення відповідачем лікування сина є загрозливим для його життя та здоров?я.

Згідно ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров?я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.

У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров?я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків ч.2 ст.170 СК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір?ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.3).

Відповідно інформації наданої Олександрійським міським відділом ДРАЦС, відомості про батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в актовому записі про народження записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.4).

Листом головного лікаря Олександрійської центральної районної лікарні 15 листопада 2016 року було повідомлено службу у справах дітей, що в село Піщаний Брід Олександрійського району з міста Олександрія у 2015 році прибула сім?я ОСОБА_3, в якій виховується п?ятеро дітей. Із них старша дитина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є дитиною з інвалідністю і потребує негайного лікування у спеціалізованій клініці м.Київ. Матері дитини неодноразово надавалось направлення до лікувального закладу м.Київ на оперативне лікування, але ОСОБА_1 був пролікований в спеціалізованій клініці лише один раз після отримання травми. Головний лікар просила впливу служби у справах дітей для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини (а.с. 6).

Малолітній ОСОБА_1 проживає разом з матір?ю та молодшими сестрами і братом, співмешканцем матері та матір?ю спвівмешканця (а.с.9-10).

Актами обстеження умов проживання підтверджується, що в родині створені належні умови для виховання та проживання дітей (а.с.7, 8).

Згідно довідки-характеристики виданої Ізмайлівською сільською радою ОСОБА_3 є одинокою матір?ю, яка виховує п?ятеро малолітніх дітей. Утримує підсобне господарство. Скарг від мешканців села на її поведінку не надходило (а.с. 9).

Комісія з питань захисту прав дитини Олександрійської райдержадміністрації під час засідання 29.05.2017 року дійшла висновку про доцільність відібрання у ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_1 для здійснення необхідних заходів щодо медичного обстеження та лікування дитини. Вказаний висновок обгрунтований тим, що в листопаді 2016 року відповідачку викликали до служби у справах дітей з питання необхідності лікувати сина і відповідач зобов?язалась протягом чотирьох місяців вирішити питання щодо проходження необхідного медичного обстеження дитини та в разі необхідності проведення оперативного лікування. Натомість станом на травень 2017 року дитину у м.Києві не обстежено, необхідного лікування не здійснено. Державна соціальна допомога, яку отримує ОСОБА_3 на дитину, незважаючи на рекомендації лікарів та соціальних служб, використовується на власні потреби, ігноруюється необхідність обстеження та лікування дитини. ОСОБА_3 викликалась на засідання комісії з питань захисту дітей у травні 2017 року з метою вирішення питання щодо подальшої долі дитини, але на засідання не з?явилась, причини неявки не повідомила (а.с.11).

З виписки з медичної картки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з пояснень лікаря-педіатра Олександрійської ЦРЛ, наданих в суді першої інстанції, вбачається, що загрози життю і здоров?ю дитини немає, але для запобігання розвитку хронічних хвороб, пов?язаних з травмою проміжного відділу уретри, з метою належної адаптації дитини у суспільстві, дитина потребує проведення пластичної операції у м. Київ, проведення якої відповідач не забезпечує.

Докази того, що відповідач ОСОБА_3 не забезпечує дитину харчуванням, одягом, не виявляє до неї батьківської турботи і тим самим ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, в матеріалах справи відсутні.

В суді першої інстанції ОСОБА_3 пояснила, що після травми син був прооперований. Лікарі роз?яснювали їй необхідність проведення планової пластичної операції. Стан здоров?я дитини є задовільним, він пройшов курс лікування в Кіровоградській обласній лікарні, вона здійснює необхідні заходи для його нормального самопочуття. Її співмешканець за направленням лікарів возив сина ОСОБА_6 до лікарні в м.Київ, де їх було поставлено на облік. Проте операції треба чекати тривалий час, через велику чергу. Особисто відвезти сина на лікування вона не може, оскільки має інших малолітніх дітей, нещодавно народила дитину, яка потребує посійного материнського догляду і піклування. Кірм того, пояснила, що операція є платною, вона коштів на лікування сина не має. Державні органи перевіряють умови проживання її сім?ю, разом з тим допомогу родині не надають.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України,держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановленихКонституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Суд першої інстанці дослідив надані позивачем докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про відсутність належних доказів, які б підтвердили факт наявності на час розгляду справи загрози життю та здоров'ю дитини.

В матеріалах справи відсутні докази того, що залишення дитини з матір?ю є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, а також докази того, що дитина у зв?язку з неналежним за нею доглядом та вихованням має незадовільний стан здоров'я, його розвиток не відповідає його віку.

Доказами, наданими позивачем підтверджується, що відповідач будучи одинокою та багатодітною матір?ю створила належні умови для проживання дітей та їх виховання.

Пояснення представника позивача про те, що відповідач відмовилась від допомоги в сприянні їй отримати матеріальну допомогу для лікування сина, не підтверджені доказами, суду не надані будь-які рішення органів місцевої влади, які б підтверджували, що місцеві органи влади розглядали звернення відповідача чи відповідних соціальних служб з приводу надання їй допомоги та виносили позитивні рішення з приводу цих звернень та тим самим дотримались Конвенційних зобов'язань із забезпеченням цілісності сім'ї, а відповідач ОСОБА_3 відмовилася отримувати такі послуги чи допомогу відповідно до ухвалених рішень.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_1 потребує планової пластичної операції, разом з тим суд дійшов правильного висновку, що матеріальна неспроможність матері не є підставою для відібрання у неї дитини без позбавлення батьківських прав згідно зі ст.ст.170,164 СК України.

Судом вірно встановлено, що позивачем не надано доказів про застосування до відповідача ОСОБА_3 інших заходів, менш радикальних ніж відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, зокрема надання відповідачу певної матеріальної, соціальної та консультативної допомоги, зокрема щодо пільг багатодітної матері.

Суд відзначає, що орган опіки та піклування наполягає на відібранні дитини з сім?ї матері без позбавлення матері батьківських прав, проте не зазначає конкретних шляхів лікування дитини.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що у разі відібрання дитини з сім?ї матері, малолітній ОСОБА_1 буде переданий до органу опіки та піклування, після чого йому буде надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, поміщено у дитячий будинок, який буде вживати заходи щодо обстеження дитини та здійснення необхідного лікування.

Разом з тим відсутні докази того, що орган опіки та піклування, який просить передати йому дитину для проведення лікування, з?ясосував питання щодо строків проведення операції, вартості операції, яку потребує малолітній ОСОБА_1, чи виділяє держава кошти на таке лікування та чи їх буде достатньо для проведення необхідної операції, а в разі недостатності цих коштів, хто буде фінансувати решту необхідних витрат для досягнення мети відібрання дитини у матері.

Відповідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Ураховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.

Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Суд першої інстанції врахував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам та дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Суд вірно врахував, що відібрання дитини від матері поглибить її страждання, органом опіки та піклування не доведено, що встановлення державної опіки над дитиною виправдовує примусове відібрання її від матері та відповідатиме інтересам дитини.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Тому відповідно до с.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.268, п.1 ч.1ст. 374, ст.375, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Олександрійської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 липня 2018 року.

Головуюча суддя Л.В. Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

ОСОБА_7