Справа № 541/468/18
Номер провадження 2/541/464/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 липня 2018 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі головуючого судді Городівського О.А..,

за участю секретаря Ніколаєнко М.В.,

представника позивача ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2

розглянувши справу в порядку загального провадження за позовом ОСОБА_3 до Миргородської міської ради та ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/5 частину сараю-Б, погребу -Д, вбиральні-В приміщення магазину, який знаходиться за адресою : Полтавська область, м. Миргород, вул. Воскресінська, 18,

встановив :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та Миргородської міської ради Полтавської області. У позовній заяві вказав, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 04 січня 2004 року придбав у ОСОБА_4 1/5 частину житлового будинку розташованого за адресою Полтавська обл. м. Миргород, вул. Воскресінська № 18. Весь житловий будинок складався із житлового будинку А-1, сарай Б, вбиральні В, погрібу Д, сараю Ж, сараю З, погрібу під будівлею та споруд.

Свою частину житлового будинку ОСОБА_2 переробив під приміщення комерційного призначення, магазин, в звязку з чим отримав свідоцтво про право власності на магазин від 09 липня 2003 року. Свідоцтво про право власності на магазин було видано виконавчим комітетом Миргородською міською радою Полтавської області.

20 жовтня 2016 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 вищевказане приміщення магазину загальною площею 102,4 м2, до якого входить магазин А-1площею 53,5 м2, гараж Б площею 48,9 м2,

Позивач, ОСОБА_3 , просить суд визнати за ним право власності на 1/5 частину господарських приміщень, які розташовані за адресою Полтавська обл. м. Миргород, вул. Воскресінська № 18, які на його переконання виконавчий комітет Миргородської міської ради помилково не вніс до свідоцтва про право власності на магазин. Підставами своїх вимог позивач зазначає положення ст. 319 та 328 ЦК України.

Позивач, ОСОБА_3 особисто в судове засідання не зявився. До суду зявився представник позивача, ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності, яка підтримала позовні вимоги та просила позовну заяву задовольнити на підставі викладених обставин та предявила оригінали документів, копії яких приєднані до позовної заяви.

Відповідач, Миргородська міська рада Полтавської області, до суду свого представника не делегувала. Про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.

ОСОБА_2, який являється рідним батьком позивача, позовні вимоги ОСОБА_3 визнав в повному обсязі.

Сторони не заявили заяв та клопотань, які б підлягали вирішенню судом в ході судового розгляду.

Провадження відкрито ухвалою суду від 13 березня 2018 року за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою суду від 13 квітня 2018 року суд перейшов з розгляду справи в спрощеному провадженні до загального провадження, провівши підготовче засідання.

Мотиваційна частина.

Судом встановлено, що 04.01.2002 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу 1/5 частини житлового будинку № 18 по вул.. Воскресінській в м. Миргород, Полтавської області, який складається із житлового будинку А1, сарай-Б, вбиральні-В, погріб-Д, сарай-Ж, сарай З, погрібу під будівлею. Будинок мав загальну площу 130 м2.

Даний договір укладений на Українській універсальній біржі, а не посвідчувався нотаріально.

Відповідно до вимог ст. 229 ЦК УРСР, які діяли на момент вчинення вищевказаного правочину договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках,

зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 суду не надано інших доказів, які б підтверджували законність набуття права власності на 1/5 частину житлового будинку розташованого за адресою Полтавська обл. м. Миргород, вул. Воскресінська № 18 як позивачем так і відповідачем.

Свідоцтвом про право власності, виданим Виконавчим комітетом Миргородськоі міської ради Полтавської області від 09 липня 2003 року підтверджено право власності ОСОБА_2 на приміщення магазину розташованого за адресою : Полтавська обл. м. Миргород, вул. Воскресінська № 18, яке в цілому складається із приміщення площею 89, 1 м2.

Згідно пояснень ОСОБА_2 перед переобладнанням житлового приміщення будинку в магазин, він не виділяв свою частину будинку в натурі ні шляхом договору з іншими співвласниками будинку, а також в судовому порядку, як того вимагають положення ст. 364 ЦК України. Так як ОСОБА_2 не здійснював виділ своєї частки у праві спільної часткової власності в натурі до переобладнання, житлових приміщень в магазин суд вважає, що в момент реєстрації магазину, як обєкту нерухомого майна виник був створений новий обєкт права власності так як зворотного суду не доведено належними та допустимим доказами.

11 жовтня 2016 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар нежитлову будівлю магазин, що знаходиться в м. Миргород, вул. Воскресінська, 18, загальною площею 102,4 м2, що в цілому складається із приміщення магазину площею 53,5 м2, гаража площею - 48,9 м2. Інших приміщень не входило до обєкту, який передавався у дар.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем та іншими учасниками справи не надано суду доказів виникненням права власності в позивача на 1/5 частину спірних господарських приміщень, за адресою м. Миргород, вул.. Воскресінська, 18. Так як фактично належним доказом, який підтверджує право власності на приміщення магазину по вул. вул. Воскресінська № 18, яке виникло в відповідач ОСОБА_2 та в подальшому перейшло до позивача ОСОБА_3 не передбачало наявності права власності на 1/5 частину сараю, вбиральні, погрібу.

Самостійною підставою для відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 є предявлення позову до неналежних відповідачів. Належними відповідачами у даному спорі є співвласники житлового будинку розташованого за адресою Полтавська обл. м. Миргород, вул. Воскресінська № 18.

Посилання позивача на положення ст. 319 та 328 ЦК Укарїни не є самостійними підставами для набуття права власності на нерухоме майно.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі вказаної статті суд визнає право власності на майно, в тому числі на нерухоме майно на яке у особи виникло право власності і воно оспорюється або у разі втрати документів.

Враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_3 не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Керуючись та ст.ст. 206, 263, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити в повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до апеляційного суду Полтавської.

Повний текст рішення виготовлено 24.07.2018 року.

Суддя : О.А. Городівський