Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 161/590/17

провадження № 61-22852 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3;

представник заявника - ОСОБА_4;

суб'єкт оскарження - перший відділ державної виконавчої служби м. Луцьк головного територіального управління юстиції Волинської області Кошатюк Ірина Анатоліївна;

заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Термінус»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2017 року у складі судді Кихтюка Р. М. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Бовчалюка З. А., Стрільчука В. А., Здрилюк О. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції (далі - ДВС ГТУЮ) Волинської області КошатюкІ. А., заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Термінус» (далі - ТОВ «Термінус»).

Скарга мотивована тим, що 29 листопада 2016 року старшим державним виконавцем першого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ Волинської області КошатюкІ. А. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 53005486 по виконанню виконавчого листа № 161/14631/15-ц, виданого 29 червня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання рішення апеляційного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Термінус» про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення коштів за сплачений товар неналежної якості та відшкодування моральної шкоди, згідно з яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Термінус» на користь ОСОБА_3 12 481 грн, сплаченої за товар. Зобов'язано ОСОБА_3 після отримання вказаної суми коштів повернути ТОВ «Термінус» п'ять дверних полотен, наличник (23,5 шт.), додаткову коробку (3 шт.), поріг (2 шт.), добір (5 шт.). У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Зазначала, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята на підставі заяви ТОВ «Термінус» від 28 листопада 2016 року, а у матеріалах виконавчого провадження № 53005486 знаходиться копія заяви ТОВ «Термінус» про примусове виконання рішення від 12 липня 2016 року і тому виконавче провадження повинно було відкриватися на підставі діючого станом на липень 2016 року Закону України «Про виконавче провадження», нормами якого передбачено іншу процедуру виконавчого провадження, ніж нормами Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження». Крім того, відкриваючи виконавче провадження державний виконавець не пересвідчився, що рішення апеляційного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року виконано ТОВ «Термінус».

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 29 листопада 2016 року її зобов'язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто виконавчий збір у розмірі 2 900 грн. Вказану постанову нею отримано 5 січня 2017 року.

11 січня 2017 року державним виконавцем прийнята постанова про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на все належне їй майно, що належить їй в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 3 500 грн.

20 січня 2017 року державним виконавцем прийнята постанова про опис та арешт майна боржника.

Вважала зазначені постанови незаконними та такими, що прийняті з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому вони підлягають скасуванню.

Крім того, постанова про арешт майна боржника є незаконною, тому, що виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа зобов'язального характеру і Розділ VIIІ «Виконання рішень немайнового характеру» Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» не містить норми, які передбачають арешт майна боржника.

Ураховуючи викладене ОСОБА_3 просила суд визнати дії старшого державного виконавця першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ Волинської області Кошатюк І. А. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 листопада 2016 року, постанови про арешт майна боржника від 11 січня 2017 року, постанови про опис та арешт майна боржника від 20 січня 2017 року по виконанню виконавчого листа №161/14631/15-ц, виданого 29 червня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, неправомірними та скасувати їх; стягнути з першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ Волинської області понесені нею судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2017 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця при винесенні постанови про арешт майна боржника від 11 січня 2017 року в частині накладення арешту на все майно ОСОБА_3 та скасовано цю постанову. У задоволені решти вимог скарги відмовлено.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що винесення постанови про арешт майна боржника було передчасним, без з'ясування вказаних фактів, без визначення дійсної суми стягнення такі дії є неправомірними, порушують і обмежують права боржника. Постанову про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем прийнято з урахуванням вимог статей 4, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» та правильно зазначено про стягнення виконавчого збору в сумі 2 900 грн. Постанова державного виконавця від 20 січня 2017 року про опис та арешт майна боржника винесена з дотриманням вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» з метою забезпечення реального виконання рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2017 року змінено, доповнено резолютивну частину ухвали реченням такого змісту: «Стягнути з першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк головного територіального управління юстиції у Волинській області на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 2 125 грн».

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження, оскільки виконавчий документ відповідав вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а також в постанові про відкриття провадження у справі державним виконавцем на підставі статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» правильно зазначено про стягнення виконавчого збору в сумі 2 900 грн. Рішення суду тривалий час ОСОБА_3 не виконувалось добровільно, чим порушувались права стягувача, при цьому ОСОБА_3 не надала належних та допустимих доказів щодо неможливості виконання зобов'язання, встановленого рішенням суду, у добровільному порядку. Постанова державного виконавця від 20 січня 2017 року про опис та арешт майна боржника винесена з дотриманням вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» з метою забезпечення реального виконання рішення суду. Також апеляційний суд усунув недоліки суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат, у зв'язку з цим суд змінив рішення суду, стягнувши на користь позивачки витрати на правову допомогу згідно з вимогами статті 88 ЦПК України 2004 року.

У травні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційного суду в частині відмови у задоволенні її скарги скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення її скарги в повному обсязі.

Інші учасники справи судові рішення не оскаржили.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на доводи заявника щодо неправомірності дій державного виконавця під час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 листопада 2016 року, оскільки така постанова винесена передчасно. Згідно з виконавчим листом, виданим 19 квітня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області №161/14631/15-ц, визначено зобов'язання ОСОБА_3 після отримання суми коштів у розмірі 12 481 грн повернути ТОВ «Термінус» п'ять дверних полотен, наличник (23,5 шт.) додаткову коробку (3 шт.), поріг (2 шт.), добір (5 шт.), тобто державний виконавець зобов'язана була переконатися, чи виконане рішення суду в частині стягнення коштів з ТОВ «Термінус» і лише після цього приймати постанову про відкриття виконавчого провадження. На дату відкриття виконавчого провадження та на час розгляду справи судом така інформація у виконавчому провадженні відсутня.

В оскаржуваних судових рішеннях встановлено факт відсутності розрахунку стягнення виконавчого збору в розмірі 2 900 грн, штрафів на суму 3 500 грн та згідно Єдиного реєстру виконавчих проваджень на суму стягнення 8 200 грн, проте у задоволенні скарги в цій частині їй було відмовлено.

Також суди не спростували її доводи про те, що постанова державного виконавця про арешт та опис майна (коштів) боржника від 20 січня 2017 року є незаконною, оскільки згідно з вимогами частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчим документом звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валюті. Згідно довідки головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області від 27 березня 2017 року № 519 ОСОБА_3 з 1 січня 2016 року і 31 грудня 2016 року отримала дохід у розмірі 240 530 грн.

Також суди не звернули уваги на те, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом зобов'язального характеру і відповідно до розділу VІІІ Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення немайнового характеру є спеціальний порядок виконання рішення суду, у тому числі і у разійого невиконання боржником, є процедура накладення штрафів. При цьому державний виконавець зазначив суми стягнення з ОСОБА_3 з врахуванням штрафів, але доказів про накладення штрафів суду не надано.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом установлено, що рішенням апеляційного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року, яким скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року, позов ОСОБА_3 до ТОВ «Термінус» про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення коштів за сплачений товар неналежної якості та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Термінус» на користь ОСОБА_3 12 481 грн, сплачених за товар. Зобов'язано ОСОБА_3 після отримання вказаної суми коштів повернути ТОВ «Термінус» п'ять дверних полотен, наличник (23,5 шт.), додаткову коробку (3 шт.), поріг (2 шт.), добір (5 шт.). У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судом також встановлено, що станом на 29 листопада 2016 року ТОВ «Термінус» у повному обсязі виплатило ОСОБА_3 суму у розмірі 12 481 грн, сплачених за товар, що нею не заперечується, а тому набуло права вимагати виконання рішення суду від ОСОБА_3 в іншій частині.

29 листопада 2016 року старшим державним виконавцем першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ Волинської області Кошатюк І. А. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 53005486 по виконанню виконавчого листа № 161/14631/15-ц, виданого 29 червня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, на виконання вказаного рішення апеляційного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року. Постановою про відкриття виконавчого провадження 29 листопада 2016 року ОСОБА_3 зобов'язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто виконавчий збір у розмірі 2 900 грн.

Зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_3 отримала 5 січня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 2 червня 2016 року на час вчинення виконавчих дій) боржник вважається повідомлений про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з частиною третьою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

11 січня 2017 року державним виконавцем прийнята постанова про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на все належне ОСОБА_3 майно, що належить їй в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 3 500 грн.

20 січня 2017 року державним виконавцем прийнята постанова про опис та арешт майна боржника згідно з вимогами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» з метою забезпечення реального виконання рішення суду.

При цьому у той же день згідно постанови державного виконавця від 20 січня 2017 року під час здійснення виконавчих дій ОСОБА_3 здійснено передачу майна стягувачу - ТОВ «Термінус».

Таким чином суди, вірно застосувавши наведені вище вимоги закону, дійшли правильного висновку про те, що державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження, оскільки виконавчий документ відповідав вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» і на підставі статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» правомірно зазначено про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 900 грн, оскільки рішення суду тривалий час не виконувалось добровільно, чим фактично порушувались права стягувача, а ОСОБА_3 не надала належних та допустимих доказів про неможливість виконання зобов'язання, встановленого рішенням суду, у добровільному порядку.

Розподіл судових витрат здійснено апеляційним судом відповідно до вимог статей 84, 88 ЦПК України 2004 року, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Посилання касаційної скарги на те, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець не пересвідчився, що ТОВ «Термінус» виконало зобов'язання про перерахування ОСОБА_3 коштів, стягнутих рішенням апеляційного суду від 19 квітня 2016 року, безпідставні, оскільки судами встановлено, що на час відкриття виконавчого провадження ТОВ «Термінус» виконало це зобов'язання, що заявником не заперечується.

Доводи касаційної скарги про накладення штрафів матеріалами справи не підтверджені, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні постанови про накладення на ОСОБА_3 штрафів.

З урахуванням наведеного доводи касаційної скарги є безпідставними й на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 3 березня 2017 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк