Справа № 347/644/18
Провадження № 22-ц/779/895/2018
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б. В.
Суддя-доповідач Фединяк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Косівського районного суду від 10 травня 2018 року, постановлену суддею Сабадах Б.В. в м. Косів,

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку.

08 травня 2018 року представник ОСОБА_1- ОСОБА_5звернувся з заявою про забезпечення позову.

Заяву мотивовано тим, що предметом розгляду зазначеної справи є визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку. Існує загроза переходу права власності на предмет іпотеки до банку та в подальшому продаж предмета іпотеки третім особам. Просив накласти заборону щодо вчинення відповідачем будь-яких дій щодо предмета іпотеки за договором іпотеки № б/н від 12.04.2007 року, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Косівського районного суду від 10 травня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку відмовлено.

На дану ухвалу представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що вказівка, зазначена у договорі іпотеки передбачає перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, тому існує реальна небезпека заподіяння шкоди правам позивача. Іпотекодержатель може виселити та зняти з реєстрації мешканців квартири, переоформити дане майно на інших осіб, що в подальшому ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. На думку апелянта, даний вид забезпечення позову не порушує права інших осіб, дозволить виконати можливе рішення суду.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не зявились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представником заявника не надано жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування вимог щодо забезпечення позову та не наведено пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Дослідивши заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, які відповідно до частини третьої цієї статті мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 2 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22.12.2006 року у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Установлено, що ОСОБА_1 заявлено вимогу про визнання недійсним пункту іпотечного договору, умови якого містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку, в тому числі шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на можливість та загрозу з боку відповідача здійснити відчуження спірного іпотечного майна, що зробить в подальшому неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.149-153, 374, 376, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити. Ухвалу Косівського районного суду від 10 травня 2018 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку задовольнити.

Накласти заборону щодо вчинення публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» будь-яких дій щодо предмету іпотеки за договором іпотеки № б/н від 12 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», до вирішення спору по суті.

Ухвала набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 19 липня 2018 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: І.О.Максюта

ОСОБА_7