АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.

Справа № 752//20009/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/196/2018

05 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою Міністерства соціальної політики України на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, зацікавлені особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації у м. Києві, Міністерство соціальної політики України, про усиновлення,

ВСТАНОВИЛА:

2 жовтня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про усиновлення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В своєї заяві просили визнати їх усиновлювачами ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити ОСОБА_4 прізвище - ІНФОРМАЦІЯ_3, внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 № 2063 складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 02 грудня 2014 року та записати, в графі «по-батькові» - не вказувати, в графі «батько» - ОСОБА_2, в графі «мати» - ОСОБА_3.

Свої вимоги обґрунтували тим, що заявники тривалий час перебувають в зареєстрованому шлюбу, спільних дітей не мають, тому прийняли разом виважене рішення про усиновлення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є племінником ОСОБА_3, та за збігом обставин, позбавлений батьківської опіки, оскільки батько дитини не відомий, так як в Свідоцтві про народження був записаний зі слів матері в порядку ст. 135 СК України, а біологічна мати дитини ОСОБА_5, померла.

Перебуваючи на обліку в Службі у справах дітей Голосіївської РДА, як кандидати в усиновлювачі заявники фактично оточили дитину турботою, любов'ю, забезпечують всім необхідним.

Зазначили, що вони постійно займаються вихованням дитини. Стан здоров'я, матеріальне забезпечення та любов до дитини дозволяють їм створити йому належні умови для життя та виховання.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року заяву про усиновлення задоволено в повному обсязі: визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродж. м. Києва, громадянки Федеративної Республіки Німеччина, паспорт НОМЕР_1, адреса проживання : АДРЕСА_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина Федеративної Республіки Німеччина паспорт НОМЕР_2 адреса проживання: АДРЕСА_2 усиновителями ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1; присвоєно ОСОБА_4- прізвище ІНФОРМАЦІЯ_3, не вказувати по-батькові; зобов'язано Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва ГТУЮ в м. Києві внести зміни в актовий запис № 2063 від 02 грудня 2014 р., про народження ОСОБА_4, де вказати для дитини в графі «прізвище» - ІНФОРМАЦІЯ_3, в графі «по-батькові» - не вказувати, в графі «батько» - ОСОБА_2, в графі «мати» - ОСОБА_3.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство соціальної політики України подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано окремі обставини, що мають значення для справи, рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Апелянт просив рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтував тим, що суд першої інстанції не повністю дослідив обставини справи, а саме те, що усиновлення дитини яка є громадянином України іноземцем, можливо тільки тоді коли вичерпані усі можливості про передачу дитини під опіку, піклування, усиновлення чи виховання в сім'ї громадян України.

Крім апелянт зазначив, що в порушення вимог закону суд першої інстанції ухвалив рішення без згоди центрального органу виконавчої влади та отримання даних про проведення перевірки Міністерством внутрішних справ на наявність інформації компрометуючого характеру в правоохоронних органах інших держав та Інтерполі.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права так як розгляд справи відбувся у відсутності заявників, а в якості зацікавленої особи, в заяві про усиновлення, було зазначено Департамент захисту прав дітей та усиновлення Міністерства соціальної політики, який на час розгляду справи вже було ліквідовано.

Крім того, послався на те, що суд першої інстанції зазначив в рішенні, про надання Державним департаментом з усиновлення та захисту прав дитини згоди на усиновлення дитини заявниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (уроджена) ОСОБА_3, малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, але на час розгляду справи це питання ще не розглядалось. А після ухвалення рішення судом Міністерство соціальної політики взагалі відмовило у наданні згоди заявникам.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &quро;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ку;Голос України&quuo; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &quп.;Прикінцеві та перехідні положення&q?ре; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q?ок;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &q?. ;Перехідні положення&q?ех; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

За повідомленням Апеляційного суду м. Києва в судове засідання з'явились заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з перекладачем та їх адвокат.

Проти апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації заперечувала проти апеляційної скарги, та просила суд прийняти рішення в інтересах дитини.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявників та представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги прийшла до наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки суд першої інстанції прийшов до свого висновку з порушенням норм матеріального та процесуального права, не дотримався порядку встановленого законом про розгляд справ про усиновлення допустивши розгляд справи у відсутності заявників і без згоди органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Усуваючи допущені судом першої інстанції недоліки, колегія судів відповідно до рекомендацій викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 р. та узагальненнях Пленуму Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11.12.2008 р., провила заміну зацікавленої особи Департаменту захисту прав дітей та усиновлення Міністерство соціальної політики України на його правонаступника Міністерство соціальної політики України, витребувала та долучила до матеріалів справи лист Міністерства соціальної політики України про відмову у наданні згоди заявникам на усиновлення, витребувала та долучила до матеріалів справи повідомлення Національної поліції України і інформації Інтерполу, щодо заявників усиновлювачів, протокол засідання міністерства Соціальної політики з приводу розгляду заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на усиновлення, визнав явку в судове засідання заявників обов'язковою, та допитав їх у судовому процесі по обставинам їх заяви, з участю перекладача та опікуна дитини.

Під час судового розгляду колегією суддів було встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження дитини, ОСОБА_4, народився ІНФОРМАЦІЯ_1, 02 грудня 2014 рок, про що було складено відповідний актовий запис про народження № 2063 ( а.с.9).

Реєстрація дитини відбулася у відповідності до вимог ст. 135 СК України. Батько був записаний зі слів матері, а матір'ю дитини записано ОСОБА_5.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 (а.с.119).

Згідно з розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.03.2017 р. за № 174 малолітньому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 був наданий статус дитини-сироти.

Згідно з розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві адміністрації від 27.04.2017 р. № 235 опікуном над малолітнім ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено його бабусю ОСОБА_8.

Заявники ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Києва, громадянка Федеративної Республіки Німеччина, паспорт НОМЕР_1, адреса проживання : АДРЕСА_2, яка є рідною сестрою померлої ОСОБА_5 та тіткою дитини та Ії чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянин Федеративної Республіки Німеччина, паспорт НОМЕР_2, адреса проживання : АДРЕСА_2, звернулися до суду з заявою про усиновлення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заявники перебувають в зареєстрованому шлюбу протягом тривалого часу, що підтверджується свідоцтвом про одруження ( а.с. 29) Спільних дітей від даного шлюбу не мають. Проживають разом, забезпечені житлом, мають достатній дохід.

Згідно з соціальним звітом наданим з місця проживання заявників та викладеними в ньому даними біографії та сімейної ситуації встановлено, що пані ОСОБА_3 має власний бізнес косметологічну студію, з якого має прибуток у середньому 150 євро на місяць.

Пан ОСОБА_2 працює протягом 30 років в компанії Оеверманг ГмБХ та Со ЛГ і з 2003 р. працює у відділі &quпр;Розрахунків багатоповерхових об'єктів&q?ер; з заробітною платою 3 729,50 євро.

Подружжя проживають у великій квартирі яка складається з 4 кімнат, з зимовим садом та терасою. Житлова ситуація є сприятливою для виховання дітей. ( а.с.31-39)

Згідно з даними представника компетентного органу Центрального відділу по справам усиновлення регіонального відомства по справам молоді регіонального об'єднання Вестфвален, як відповідального органу по справам усиновлення в Федеративної Республіці Німеччина було зроблено висновок про те, соціальний звіт спеціаліста відділу по правам молоді міста Мюнстера є правомірним, кандидати в усиноволювачи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повністю відповідають психично-соціальним умовам для усиновлення дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. ( а.с. 41-49)

За медичними показниками заявники є здоровими та не мають інвалідності. Судимості не мають. Перебували на обліку як кандидати в усиновителі.

Також встановлено, що заявники звернулись з відповідною заявою до Міністерства соціальної політики України про надання згоди на усиновлення малолітньої дитини в порядку визначеним законом. ( а.с. 121)

На час ухвалення рішення судом першої інстанції питання щодо надання згоди на усиновлення панам ОСОБА_2, вказаною установою розглянуто не було.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги, а тому аналізуючи зібрані по справі письмові докази, пояснення заявників та представників сторін колегія суддів прийшла до висновку, що рішення першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та порушення порядку усиновлення і не дотримання вимог закону.

Усуваючи допущені судом першої інстанції порушення та недоліки, дослідивши та ретельно вивчивши матеріали справи, вимоги закону, керуючись верховенством права та міжнародними нормами права, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про усиновлення дитини ОСОБА_4, з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що заявники знають дитину тривалий час, оскільки є близькими родичами.

ОСОБА_3 є рідною сестрою померлої матері хлопчика ОСОБА_5, є йому рідною тіткою, та відноситься до дитини як до свого сина.

ЇЇ чоловік ОСОБА_2 також тепло відноситься до дитини, оскільки своїх дітей не має. Між заявниками та дитиною склалися добрі, теплі стосунки, які виключно сприяють розвитку та вихованню хлопчика, що підтверджують опікун хлопчика та представник органу опіки та піклування.

Згідно з висновку Служби у справах дітей Голосіївської РДА м. Києва (а.с.12-17), встановлено, що між заявниками та дитиною склалися добрі стосунки, заявники піклуються про дитину, яка забезпечена з їх боку турботою, увагою.

Рішення про усиновлення прийнято заявниками виважено та в інтересах дитини.

З довідок про доходи заявників, медичних висновків про стан здоров'я, актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини вбачається, що дитина та заявники не мають обмежень та вад, визначених законодавством, які б перешкоджали усиновленню дитини.

За словами ОСОБА_3 хлопчик називає її мамою.

Між собою вони спілкуються німецькою.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що не були реалізовані усі можливості щодо передачі під опіку, піклування, усиновлення чи виховання в сім'ї громадянина України.

Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві адміністрації від 27.04.2017 р. № 235 опікуном над малолітнім ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено його бабусю ОСОБА_8.

Своєю заявою від 04.05.2017 р. ОСОБА_8 надала згоду на усиновлення підопічного ОСОБА_4 ( а.с. 116), а тому це питання було вирішено згідно з законом, та опікун надала згоду на усиновлення дитини тільки ОСОБА_3.

Данні про будь яких осіб, громадян України які б бажали усиновити дитину згідно з вимогами ст. 283 СК України судом не встановлені.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 283 СК України усиновлення може бути здійснено до досягнення дитиною п'яти років, у тому випадку якщо, усиновлювач є родичемдитини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 283 СК України заявники мають переважне право на усиновлення дитини - громадянина України оскільки ОСОБА_3 є його родичем - рідною тіткою.

Відповідно до п. 4. ст. 283 СК України на усиновлення дитини іноземцем потрібна згода центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Згідно з листом Міністерства Соціальної політики України від 24.11.2017 р. заявникам було відмовлено у наданні згоди на усиновлення малолітньої дитини.

Основним доводом Мінсоцполітики України є те, що Голосіївським районним судом м. Києва було постановлено рішення без їх згоди, та зазначення в судовому рішенні висновку суду першої інстанції, що нібито така згода була надана.

З даними висновками апелянта колегія суддів погоджується частково, оскільки вважає, що Центральний орган виконавчої влади, реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, отримав належний висновок Міністерства внутрішніх справ України щодо перевірки іноземців, що усиновлюють дитину, яка є громадянином України, про відсутність інформації компрометуючого характеру в правоохоронних органах інших держав та Генеральному секретаріаті Інтерполу.

Держава здійснює відповідний контроль за усиновленими дітьми, оскільки усиновлення іноземцями проводиться за умови забезпечення дитині прав в обсязі не меншому, ніж це встановлено законами України. За усиновленою дитиною зберігається громадянство України до досягнення нею вісімнадцяти років. Усиновлена дитина має право на збереження своєї національної ідентичності відповідно до Конвенції про права дитини, інших міжнародних договорів.

Зі свого боку заявники подали до Міністерства соціальної політики України лист-зобов'язання, яким зобов'язуються після закінчення процесу усиновлення зареєструвати усиновлену ними дитину з України протягом одного місяця у Консульській установі.

Відправляти до посольства України інформацію про умови проживання і виховання дитини, відносно психомоторного розвитку, стану здоров'я та освіти дитини один раз на рік.

Тобто заявники беруть на себе певні зобов'язання, які гарантують збереження громадянства дитини до його повноліття, та контроль держави за виконання вимог законодавства України та міжнародних договорів щодо захисту інтересів та свобод дитини.

П. 4 ст. 283 СК України встановлено, що на усиновлення дитини іноземцем потрібна згода центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Суд першої інстанції зазначеної обставини не врахував, необґрунтовано зазначив в судовому рішенні що така згода була надана, що привело до оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно з Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 N 905 визначено перелік документів та порядок дій, які громадяни України, які проживають за межами України, та іноземці подають до Мінсоцполітики України та здійснюють для отримання згоди на усиновлення дитини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, процедура надання згоди або відмови у наданні такої згоди не визначена, лише встановлено, що письмову згоду на усиновлення дитини підписує та скріплює печаткою уповноважена посадова особа Мінсоцполітики України.

Законом також не встановлено, що відмова у наданні згоди центрального органу виконавчої влади є підставою для відмови в усиновленні.

Колегія суддів ретельно вивчивши доводи апеляційної скарги, вважає, що надання відмови Мінсоцполітики України заявникам ОСОБА_2 в усиновленні, пов'язано не з не відповідністю заявників вимогам закону щодо усиновлювачів, а з недоліками допущеними судом першої інстанції при розгляді справи по суті.

Під час судового розгляду встановлено, що згідно відповіді Департаменту Міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 09.11.2017 р. інформація кримінального характеру відносно заявників ОСОБА_2 в обліках генерального Секретаріату Інтерполу станом на 07.11.2017 р. відсутня.

Інших суттєвих доводів щодо відмови у надані згоди на усиновлення представником апелянта не наведено.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що відмова Мінсоцполітики України у наданні згоди на заявника ОСОБА_2 усиновлення малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 необґрунтована, оскільки заявники не повинні нести відповідальність за невірні дії суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що згода центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, на усиновлення повинна відповідати нормам верховенства права Конституції України, нормам міжнародного права яке стосується захисту прав та інтересів дитини, та не може бути монополією в питанні усиновлення.

Крім того вирішальне слово з питань усиновлення віднесено законом до компетенції суду.

Перевіряючи усі обставини колегія суддів також зазначає, що ОСОБА_4 має рідного брата по матері, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_10, якій проживає з бабусею ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1.

Вважає, що оскільки між хлопцями достатньо велика різниці у віці, різни інтереси, а крім того ОСОБА_11 підтримує відносини зі своїм рідним батьком, то наявність рідного брата не є перешкодою для усиновлення ОСОБА_4 подружжям ОСОБА_2.

На підставі викладеного, з урахуванням пояснень учасників процесу, наявних в матеріалах справи доказів, заява про усиновлення підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Міністерства соціальної політики України - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення:

Заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усиновлення - задовольнити.

Оголосити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку м. Києва, громадянки Федеративної Республіки Німеччина, паспорт НОМЕР_1, адреса проживання : АДРЕСА_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина Федеративної Республіки Німеччина, паспорт НОМЕР_2, адреса проживання : АДРЕСА_2, усиновителями ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Присвоїти ОСОБА_4 - прізвище ІНФОРМАЦІЯ_3, не вказувати по батькові.

Зобов'язати Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва внести зміни в актовий запис № 2063 від 02 грудня 2014 р. про народження ОСОБА_4, де вказати для дитини в графі &q?я ;прізвище&q?фі; - ІНФОРМАЦІЯ_3, в графі &q?лі;по батькові&qu&q; не вказувати, в графі &q?аз;батько&q?ра; - ОСОБА_2, в графі &q?ль;мати&q? г; - ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді