Справа № 297/720/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Гецко Ю. Ю.,

при секретарі судового засідання Михайліченко І. А.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Берегово матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбі до 27.09.2016 року. Від шлюбу народилося донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживають разом із позивачкою. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дітей, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі в її житті свідомо не приймає. Позивачка має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці ОСОБА_3 в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для підвищення рівня світогляду дітей, покращення стану їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дітей в межах здійснення батьківських прав та обов'язків.

Позивачка неодноразово зверталась в усній формі до відповідача про надання дозволу на виїзд дітей, однак Відповідач відмовився..

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилась, надавши суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в судовому засіданні надані докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 27.09.2016 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копією свідоцтва про народження. Позивачка має намір забезпечити повноцінний відпочинок дитині в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для підвищення рівня світогляду дітей, покращення стану їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дітей в межах здійснення батьківських прав та обов'язків.

Позивачка неодноразово зверталась в усній формі до Відповідач а про надання дозволу на виїзд дітей, однак відповідач відмовився.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Частина 2 ст. 150 СК України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 17, 31 визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я.

Відповідно до ст. 17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини.

Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Відповідно до ст. 31 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом , поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідач а на виготовлення нею проїзного документу та виїхати з дитиною за кордон держави Україна, а також, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виготовлення документів та дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди батька.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати у вигляді сплаченого позивачем при подачі позову судового збору стягуються з відповідач а на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про охорону дитинства», ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» Конвенцією про права дитини, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 155 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 141, 263- 265, 268, п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити.

Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на тимчасові виїзди за межі України до: Сполучених Штатів Америки, Канади, Австралії, країн-членів Європейського Союзу, а також до Чорногорії, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Республіки Туніс, Об'єднаних Арабських Еміратів, Держави Ізраїль та інших країн світу до досягнення нею 16-річного віку в супроводі її матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу її батька - ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Гецко Ю. Ю.