Номер провадження: 22-ц/785/3372/18
Номер справи місцевого суду: 522/941/17
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря- Лопотан В.І.

Осіб,що беруть участь у справі

Представник позивача- Земляков О.А.

Представник відповідача- ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_5

про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

1 7 січня 2017 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з позовними вимогами та відповідно до вимог уточненого позову від 09 березня 2017 року, просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 106 103,62 доларів США за договором про надання кредиту № 0, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 12.10.2006 року, укладеним з ОСОБА_5, на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,2 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим № 4027 й зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів, шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки на користь третьої особи та вирішити питання про сплату судового збору, шляхом його стягнення з відповідача на позивача

Вимоги обґрунтовував тим, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 12.10.2006 року укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 67 000,0 доларів США з розрахунку 10,3 % річних за користування кредитом на строк до 12.10.2027 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором про надання кредиту іпотекодавець ОСОБА_5 за договором іпотеки від 12.10.2006 року передала у іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,2 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим № 4027 й зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів. В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 106 103,62 доларів США.

12 грудня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитом, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки, у обсязі та на умовах, які існували у первісного кредитора. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами з метою захисту своїх прав та інтересів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності - задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 12.10.2006 року, укладеним з ОСОБА_5, на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,2 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим № 4027 й зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів.

Визнано за ТОВ « Кей-Колект» право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_7 ( ІПН НОМЕР_1) на користь ТОВ « Кейт-Колект» суму судового збору у розмірі 3 948,30 ( три тисячі дев'ятсот сорок вісім ) гривень, 30 копійок.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового,про відмову в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

В апеляційній скарзі заявник посилається на порушення судом вимог Закону України «Про іпотеку.» Зокрема зазначає, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише ст.ст.335, 376 ЦК України та законодавцем не визначено набуття права власності на іпотечне майно за рішенням суду, так як за відповідним застереженням в іпотечному договорі такий спосіб реалізується в позасудовий порядок шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотеко держателю від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Матеріали справи не містять згоди ОСОБА_5 на згоду щодо визнання права власності за іпотеко держателем, а доказів того, що діями або бездіяльностью її унеможливлюється право позивача реалізувати звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовий порядок матеріали справи не містять. Одночасно посилається на відсутність в матеріалах справи доказів щодо заборгованості кредиту щодо всіх складових та відомостей про оцінку предметі іпотеки.

Відзив на апеляційну скаргу ТОВ Кей-Колект» не надійшов.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:

Судом встановлено, що Між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 12.10.2006 року укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 67 000,0 доларів США з розрахунку 10,3 % річних за користування кредитом на строк до 12.10.2027 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором про надання кредиту іпотекодавець ОСОБА_5 за договором іпотеки від 12.10.2006 року передала у іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,2 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим № 4027 й зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів. В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 106 103,62 доларів США.

12 грудня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитом, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки, у обсязі та на умовах, які існували у первісного кредитора.

Відповідно до п. 1.2.2 договору, позичальник зобов'язується повернути суму кредиту й сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно з умовами цього договору.

При цьому, строки сплати відсотків, кінцевий термін погашення наданого кредиту, розмір комісійних виплат й відсоткова ставка кредиту встановлені пунктом 1.3. кредитного договору.

Розрахунків суми заборгованості матеріали справи не містять.

Відповідно до Іпотечного договору від 12 жовтня 2006 року розділом 4, 5 передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема п.4.1. цього договору звернення стягнення здійснюється іпотеко держателем у випадках зазначених в п.п. 2.1.1.-2.1.2. цього договору іпотеки та у разі порушення Впотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим Договором або будь-якого зобов'язання ,що забезпечено Іпотекою за цим договором.

При цьому п. 4.2. передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставі:

-Рішення суду

-виконавчого напису нотаріуса

-застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Розділом 5 цього іпотечного договору передбачено, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки. Іиотекодсржазель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

У разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог ( абз.2 ч.3 ст.36 Закону України "Про іпотеку") право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1. цього договору іпотеки.

У разі застосування права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз.З ч.З ст.36 Закону України "Про іпотеку"), Іпртекодержатель реалізує норми ст.38 Закону України "Про іпотеку" і повідомлення, про яке йдеться в п.5.1., вважалися повідомленням Іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу Предмету іпотеки.

ОЦІНКА СУДУ:

Звертаючи стягнення за договором іпотеки № б/н від 12.10.2006 року, укладеним з ОСОБА_5, на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 34,2 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим № 4027 й зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів та визнаючи за ТОВ « Кей-Колект» право власності на квартиру АДРЕСА_1.,районний суд виходив з того, що відповідне застереження в іпотечному договорі передбачає продаж предмету іпотеки іпотеко держателем на користь третіх осіб,є правовою підставою для укладення договору купівлі-продажу на таке нерухоме майно у порядку передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Проте з таким судженням не можна погодитись за наступних підстав.

21 березня 2018 року Великої Палатою Верховного Суду прийнято постанову по справі Справа № 760/14438/15-ц щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Приймаючи рішення Велика Палата ВС виходить з того, що у статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень(далі - державна реєстрація прав) є:

1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення цих вимог це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Виходячи з вищезазначеного,судова колегія з врахуванням вимог ст.376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України скасовує судове рішення та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 367,368,374,376 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року скасувати .

В позовній заяві ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повтий текст удового рішення складено 16.07.2018 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - С.М. Сегеда

Т.В.Цюра