АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2997/18Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/789/665/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

Головуючої - Парандюк Т.С.

Суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2; позивачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/2997/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2018 року, ухваленого суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 10 травня 2018 року, в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом (згодом уточнивши позовні вимоги) до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого у них народились син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею. Відповідач належним чином не виконує обов'язок по утриманню дітей, а вона самостійно не може надати для них належне матеріальне утримання, достатнє для їхнього віку та розвитку. З цих підстав просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2018 року позов ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) до ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) в користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9 та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10 в розмірі по 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22 лютого 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.06.2018 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 та виправлено у рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.05.2018 року допущену описку, зазначивши: у абзаці другому резолютивної частини рішення суду дату з якої слід стягувати аліменти - "22 лютого 2018 року" замість "22 лютого 2017 року".

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити та зменшити розмір присуджених до сплати аліментів з 1500 грн. до 1/2 частини встановленого прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, тобто по 930 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.02.2018 року до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що не працює, на його утриманні перебуває батько похилого віку, який є інвалідом третьої групи, утримує квартиру в якій проживає та сплачує комунальні послуги.

Вказав, що згідний сплачувати по 1/2 частини встановленого прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років (930 гривень) на кожну дитину.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що суд першої інстанції вірно прийшов до переконання про можливість ОСОБА_1 сплачувати щомісячно аліменти в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, врахувавши стан здоров'я платника аліментів, матеріальне становище сторін, наявність у відповідача нерухомого майна, вік та потреби дітей для забезпечення їх гармонійного розвитку та перебування на утриманні платника аліментів непрацездатного батька.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, зіславшись на доводи, викладені в ній та просили рішення суду змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів до 930 грн. на кожну дитину.

ОСОБА_4 вважає рішення суду законним та обгрунтованим і просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки діти підростають і потребують значних витрат на їх виховання, догляд та харчування, оскільки відбувається значне зростання цін на всі товари та продукти.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.ч 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної України № 789X11 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно взяв до уваги стан здоров'я відповідача, те, що він є молодою працездатною особою, наявність у нього нерухомого майна, перебування на його утриманні непрацездатного батька, а також вік та потреби дітей, для забезпечення їх гармонійного розвитку.

З таким висновком суду погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що з 14.11.2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_5, виданим повторно Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 09.02.2018 року, про що зроблено актовий запис за №1711 (а.с.6).

Від даного шлюбу у сторін народились: дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що зроблено актовий запис за №740 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області (а.с.8,10).

З довідки №02-25/265 виконавчого комітету Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 09 лютого 2018 року та акту обстеження матеріально-побутових умов заявника від 06 лютого 2018 року вбачається, що діти проживають з матір'ю (а.с.9,13), що і не заперечується відповідачем.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №110510258 від 12 січня 2018 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 (а.с.11-12).

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В силу вимог ч. 1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 2 ст.89 ЦПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідачем не представлено суду достатніх доказів про неможливість виконувати своїх обов'язків по утриманню дітей та сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом та того, що відсутність доходу не звільняє батьків від виконання ними своїх обов'язків. Також судом встановлено, що з врахуванням віку дітей (15 та 8 років) потребують значних витрат на їх утримання, інфляційний стан в країні, зростання цін на всі потреби, те, що відповідач має нерегулярний дохід, за своїм матеріальним становищем(їздить на заробітки) та станом здоров'я може та зобов'язаний надавати утримання дітям, необхідне для забезпечення їх розвитку, відомостей про наявність у нього інших утриманців, мати дітей із однієї заробітної плати обмежена надавати їм повноцінне утримання.

Необгрунтованими є посилання апелянта на те, що на його утриманні перебуває батько, який є інвалідом другої групи, оскільки спростовуються наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення, з якої вбачається, що ОСОБА_10 є інвалідом третьої групи та отримує пенсію по інвалідності (а.с.46). До відзиву на апеляційну скаргу позивачкою було долучено копію пенсійного посвідчення її матері ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_11, яка, як стверджує ОСОБА_4 проживає з нею.

Голослівними є посилання заявника на погіршення його стану здоров'я і про те, що перебуває на лікуванні, яке потребує значних коштів, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження апелянта про готовність сплачувати по 930 гривень (на час подачі апеляційної скарги 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) на кожну дитину, так як відповідно до Закону України "Пpo Державний бюджeт на 2018 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2018 року становить 1944 грн; а з 1 грудня 2018 року буде становити 2027 грн., що менше від половини прожиткового мінімуму необхідного для дитини відповідного віку.

Не заслуговують на увагу посилання заявника в апеляційній скарзі на ст. 192 СКУ та п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", оскільки предметом дослідження суду першої інстанції було вирішення питання стягнення аліментів на утримання дітей, а не їх зміна.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення залишає без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 липня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк