АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 686/9305/17
Провадження № 22-ц/792/574/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю : позивача, його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/9305/17-ц за апеляційною скаргою Міністерства фінансів України на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2017 року у складі судді Палінчака О.М. по справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову ОСОБА_4 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, його представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2017 року було задоволено позов ОСОБА_4 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Стягнуто з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1753961 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ склало 60000 Євро. Стягнуто з держави Російська Федерація судовий збір в сумі 640 грн.

В цей же день ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення вказаного позову.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2017 року заяву було задоволено. Постановлено накласти арешт на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporationp.l.c.» у розмірі 1753961 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви склало 60000 Євро та заборонено будь-яким субєктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким субєктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим субєктам публічного права, фізичним особам, юридичними особам).

Зупинено здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporationp.l.c.» у розмірі 1753961 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60000 Євро.

Заборонено Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, повязані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/574/18

Доповідач Костенко А.М. Категорія: ухвала

перед Російською Федерацією у розмірі 1753961 гривень, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60000 Євро.

В апеляційній скарзі Міністерство фінансів України вважає ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт вказує, що оскаржувана ухвала порушує інтереси держави та громадян України. Так, вжиті судом заходи забезпечення фактично позбавляють Міністерство фінансів участі в добросовісних переговорах з кредитором щодо врегулювання питання так званого «російського боргу». А це суперечить вимогам існуючої програми співробітництва Міжнародного валютного фонду (МВФ) з Україною, правила якої передбачають чітке зобовязання здійснювати добросовісні спроби врегулювати спірні боргові питання з країною-кредитором. Вказане, в свою чергу може означати призупинення надання МВФ коштів Україні в рамках поточної програми. Апелянт вказує, що у поданій суду заяві про забезпечення позову заявник, в порушення вимог процесуального закону не обґрунтував належним чином неможливість виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову. На думку апелянта, ні суд, ні заявник не проаналізували, чи вплинуть такі заходи забезпечення позову на можливість виконання рішення суду в подальшому. Крім того, вважає, що необхідності у здійсненні саме таких заходів забезпечення позову не було, оскільки зупинення здійснення платежів було запроваджено ще 20 грудня 2015 року на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України «Про запровадження тимчасового зупинення здійснення платежів з погашення та обслуговування державного боргу і гарантованого державою боргу №1312-р від 18 грудня 2015 року. Апелянт також посилається на те, що тимчасове зупинення платежів за державними зовнішніми запозиченнями та гарантованим державою боргом є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України, згідно положень Закону України «Про особливості здійснення правочинів з державним, гарантованим державою боргом та місцевим боргом», тому суд не мав права перебирати на себе повноваження органів виконавчої влади.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Російської Федерація на свою користь 1 753 961 (один мільйон сімсот пятдесят три тисячі девятсот шістдесят одну) гривню, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60 000 (шістдесят тисяч) Євро в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його сина ОСОБА_4 О.В.3, який загинув внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 вересня 2017 року позов було задоволено, стягнуто з Російської Федерація на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 753 961 (один мільйон сімсот пятдесят три тисячі девятсот шістдесят одну) гривню, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60 000 (шістдесят тисяч) Євро.

В цей ж ден, 12 вересня 2017 року на забезпечення даного позову позивач ОСОБА_4 подав до суду відповідну заяву про забезпечення позову, яку оскаржуваною ухвалою було задоволено повністю.

У відповідності до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується в тому числі і накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Визначаючи обсяг належного відповідачу майна, щодо якого можуть бути застосовані заходи забезпечення позову та можливість забезпечення позову у спосіб, вказаний в заяві, суд першої інстанції правильно встановив, що 24.12.2013 року Україна уклала трастовий договір з компанією «The Law Debenture Trust Corporation PLC», яка, в свою чергу, є довірчим власником перед держателем зобовязань, представленим одноособово Міністерством фінансів Російської Федерації. За зазначеним договором Україна отримала 3 000 000 000 доларів США з 5-відсотковим зобов'язанням та видала Міністерству фінансів Російської Федерації зобов'язання на вказану суму, строк виконання якого закінчувався 20.12.2015 року.

Зважаючи на те, що Україною станом на 20.12.2015 року не повернуто основну суму заборгованості та відсотки за вищезазначеним зобов'язанням, 16.02.2016 року Міністерство фінансів Російської Федерації, як держатель зобов'язання, через довірчого власника звернулося до Високого Суду Право-суддя Відділення Королівської лави м. Лондон, з позовом про повернення основної суми боргу та нарахованих відсотків за трастовим договором від 24.12.2013 р.

Зазначені обставини свідчать про те, що Російська Федерація вимагає від України повернення 3 000 000 000 доларів США та відсотків, нарахованих за умовами зазначеного договору.

Законом України «Про особливості здійснення правочинів з державним, гарантованим державою боргом та місцевим боргом» від 19.05.2015 № 436-VIII, Україною обраний спосіб забезпечення економічної безпеки держави та захисту суспільних інтересів та інтересів держави у зв'язку з погашенням та обслуговуванням державного, гарантованого державою боргу та місцевого боргу, у виді тимчасового зупинення здійснення платежів за державними зовнішніми запозиченнями. Цим законом, як і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.12.2015 року №1312-р, охоплюється також і борг України перед державою Російська Федерація, який виник на підставі вищезгаданого трастового договору від 24.12.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є право позивача на стягнення з Російської Федерації на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 753 961 (один мільйон сімсот пятдесят три тисячі девятсот шістдесят одну) гривню, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60 000 (шістдесят тисяч) Євро. При цьому існує реальна загроза невиконання Російською Федерацію даного рішення суду, оскільки як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача на її думку на вказані кошти може бути звернуто стягнення під час виконання рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що захист прав, свобод та інтересів позивача ОСОБА_4 в справі може стати неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, які застосував суд в оскаржуваній ухвалі, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Доводи апеляційної скарги, що оскаржувана ухвала порушує інтереси держави та громадян України, позбавляє Міністерство фінансів участі в добросовісних переговорах з кредитором щодо врегулювання питання так званого «російського боргу», що суперечить вимогам існуючої програми співробітництва Міжнародного валютного фонду (МВФ) з Україною, призупинення надання МВФ коштів Україні в рамках поточної програми слід відхилити.

Сам апелянт в своїй апеляції посилається на те, що зупинення здійснення платежів було запроваджено ще 20 грудня 2015 року на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України «Про запровадження тимчасового зупинення здійснення платежів з погашення та обслуговування державного боргу і гарантованого державою боргу» №1312-р від 18 грудня 2015 року, отже сам державний орган на підставі положень Закону України «Про особливості здійснення правочинів з державним, гарантованим державою боргом та місцевим боргом», зупинив здійснення па платежів по боргу перед Російською Федерацією, а тому оскаржувана ухвала суду не суперечить відповідним законодавчим та нормативним актам і не призводе до тих наслідків, які вказані в апеляційній скарзі.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянта, що у поданій суду заяві про забезпечення позову заявник, не обґрунтував належним чином неможливість виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову. Своє обґрунтування позивач навів в заяві про застосування заходів забезпечення позову і на думку суду таке обґрунтування є достатнім для ухвалення оскаржуваної ухвали.

Не спростовують висновків суду і інші доводи апеляційної скарги.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства фінансів України залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 липня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_2

Згідно з оригіналом ОСОБА_1