Справа № 303/3478/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

за участю секретаря : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду, ухваленого 13 липня 2016 року суддею Монич В.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського дитячого будинку - інтернат про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки , -

встановив:

У червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона працювала у відповідача з 28 грудня 1996 року на посаді молодшої медичної сестри. Наказом від 01 березня 2016 року № 18 її звільнено із займаної посади за власним бажанням. У порушення ст. 116 КЗпП України відповідач не провів з нею розрахунок у день звільнення, сплатив частину заробітної плати 15 березня 2016 року, іншу частину - 27 квітня 2016 року. Крім того, відповідач не видав позивачу у день звільнення трудову книжку.

З урахуванням наведеного, збільшивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в загальному розмірі 14 501,76 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Мукачівського дитячого будинку-інтернат на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 1 955 грн. 33 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30 серпня 2016 року рішення районного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 березня 2018 року ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, предметом розгляду суду апеляційної інстанції є апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 липня 2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить дане рішення суду першої інстанції змінити, її позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5 938,03 грн. та середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 3 186,48 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд неправильно встановив, що стягненню підлягає середньоденний заробіток лише за 27 днів, оскільки позивача звільнено 01 березня 2016 року, а остаточний розрахунок з позивачем проведено лише 27 квітня 2016 року, що становить 58 календарних днів; судом неправильно застосовано норми, які регулюють проведення розрахунку середньоденної заробітної плати, що призвело до безпідставного зменшення сум, що підлягають стягненню з відповідача; судом взагалі не надано правової оцінки затримці видачі позивачу трудової книжки.

В письмових поясненнях відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 з 28 грудня 1996 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

Наказом від 01 березня 2016 року № 18 її звільнено із посади молодшої медичної сестри за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України

У день звільнення відповідачем позивачу не було виплачено всі належні до виплати суми, що підтверджується довідкою, виданою Мукачівським дитячим будинком-інтернат від 24 квітня 2016 року, відповідно до якої повний розрахунок у сумі 684 грн. проведено з позивачем виплатами 14 березня 2016 року і 27 квітня 2016 року (а. с. 28).

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Оскільки з позивачем не проведено повного розрахунку при звільненні, відповідач повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку - 27.04.2016року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку.

Відповідно до довідки заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи (січень, лютий 2016 року) становила 4 345,18грн (2 172, 59х2) (а.с.64).

Позивач стверджує, що вона працювала у відповідача кожну другу ніч, тобто 15 робочих днів на місяць. Дані доводи позивача відповідачем жодним чином не спростовано. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача за два останні повні місяці роботи становить 144,84 грн. ( 4 345,18/ 30 р.дн.).

Загальна кількість робочих днів становить 41 день (22 р.дн. в березні 2016року + 19 р.дн. у квітні 2016 року)

Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становитиме 5 938, 03 грн. (144,84 грн./день х 41 день). Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та помилково визначив, що стягненню підлягає середньоденний заробіток лише за 27 днів, а також неправильно застосував вище вказані норми, які регулюють проведення розрахунку середньоденної заробітної плати.

Окрім того, суд першої інстанції не надано жодних правових висновків щодо заявлених вимог позивачем про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Матеріалами справи встановлено, що позивача ОСОБА_1 з роботи звільнено 01 березня 2016 року, а трудову книжку їй видано 01.04.2016 року (а.с.66).

Таким чином, доведеною є вина відповідача у затримці видачі позивачу трудової книжки та порушення відповідачем вимог ст. 235 КЗпП України

Однак не можна погодитись із тим, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні можливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

У положеннях ст.ст. 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

У Постанові ВСУ від 18 січня 2017 року у справі №6-2912цс16 висловлено правову позицію, згідно з якою при відповідальності роботодавця одночасно за ст. 117 та ст. 235 КЗпП України враховується більш тривале порушення трудових прав працівника для стягнення йому середнього заробітку.

Таким чином, ураховуючи, що більш тривале порушення трудових прав позивачки викликане не проведенням з позивачем розрахунку, тому апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення ст. 117 КЗпП України.

З врахуванням наведеного, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як за більш тривале порушення трудових прав, підлягають задоволенню, у її вимогах про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки слід відмовити.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і про відмову у позовних вимогах про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Керуючись ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. ст.ст. 374, 376,381-384 ЦПК України , апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Мукачівського дитячого будинку - інтернат про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Мукачівського дитячого будинку - інтернат на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5938,03грн.

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Мукачівського дитячого будинку - інтернат про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: