Справа № 348/2485/17
Провадження № 22-ц/779/861/2018
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну (збільшення) розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене суддею Флоряк Д.В. 24 квітня 2018 року в м. Надвірна, Івано-Франківської області, повний текст якого складено 07 травня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

30 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру стягнених аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Надвірнянського районного суду від 25.12.2006 року стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 150 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В подальшому рішенням Надвірнянського районного суду від 25.05.2009 року розмір стягуваних аліментів збільшено до 500 грн. щомісячно, а заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 18.03.2011 року задоволено частково позов ОСОБА_4 до неї про зменшення розміру аліментів та вирішено стягувати аліменти в сумі 375 грн щомісячно на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Однак на даний час вказаний розмір аліментів є недостатнім для утримання дочки, яка є інвалідом дитинства, у звязку з чим потрібні значні кошти для її догляду та лікування.

Окрім того, на утриманні та вихованні у неї знаходиться ще син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком якого не є відповідач. На даний час вона разом з дітьми проживає в будинку батьків, не працює, підприємницькою діяльністю не займається. Відповідач є особою працездатного віку та матеріально спроможний сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн., що є порівняно буде достатнім для фізичного та духовного розвитку дитини на даний час.

Тому просила суд ухвалити рішення, яким стягувати аліменти з ОСОБА_4 на її користь на утримання дочки ОСОБА_7 в твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 24 квітня 2018 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, стягуваних із ОСОБА_3 згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2011 року (справа №2-189/2011) та стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі по 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 600 грн. судових витрат по справі, а також в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність ухвали суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заявленого ним клопотання про закриття провадження по даній справі, у якому звернуто увагу суду на те, що ОСОБА_1 використала своє право на звернення з позовом про стягнення аліментів, отож належним способом захисту її прав за наявності судового рішення та обставин щодо зміни матеріального чи сімейного стану позивач мала предявити позов про зміну розміру аліментів, визначених рішенням суду. Відтак подвійне стягнення аліментів є неприпустимим. Також суд незаконно відмовив у задоволенні поданої ним заяви про відвід головуючому у справі. Вважає таке судове рішення незаконним, ухваленим без врахування прав особи, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Апелянт зазначає, що суд обмежився обставинами, які вже були встановлені попередніми рішеннями про присудження та зміну розміру аліментів та ніким не оспорювались, що не відповідає вимогам ст.192 Сімейного кодексу України. У той час як на підтвердження обставин щодо зміни матеріального та сімейного стану, що виникли після ухвалення рішення суду про зміну розміру аліментів, позивач жодних належних та допустимих доказів не представила.

При прийнятті оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги надані ним документи,а саме: довідки з відділу ДФС України про відсутність у нього та дружини постійного місця роботи та офіційного доходу з 2017 року, а також факт укладення повторного шлюбу 08 січня 2011 року із ОСОБА_8, у якому народилась спільна дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Крім цього на їхньому утриманні перебуває дочка дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5. Також сімя витрачає значні кошти на сплату комунальних платежів (в середньому в місяць від 1500 до 3000 грн). У звязку з економічною ситуаціє змушений перебувати на тимчасових заробітках. Суд поверхнево зазначив наведені обставини, не обґрунтувавши в чому інша його малолітня дитина повинна ставитись у вкрай невигідне становище по відношенню до спільної з позивачкою дитини, що не відповідає положенням Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, Декларації про права дитини від 20.11.1959 року.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів суд при вирішенні спору вийшов за межі позовних вимог, взявши до уваги обставини, які підлягали доказуванню за вимогами щодо стягнення додаткових витрат на дитину. Також суд допустив процесуальні порушення у вирішенні питання про стягнення судових витрат та судового збору.

Просив рішення суду змінити, зазначивши: змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Надвірнянського районного суду від 18 березня 2011 року (справа №2-189/2011), з твердої грошової суми в розмірі 375 грн щомісячно на ? частку всіх доходів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення у новому розмірі з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішити питання розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням вимог національного законодавства та спрямованим виключно на забезпечення принципів охорони дитинства. Зазначає, що посилання апелянта про закриття провадження по даній справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Надвірнянського районного суду від 24.04.2018 року врегульовано спір, який виник з інших підстав ніж підстав ніж ті, які брались до уваги при прийнятті рішення цього ж суду від 03.06.2001 року. Доводи апелянта про те, що суд протиправно врахував хворобливий стан дитини при зміні розміру аліментів і така обставина може бути підставою для звернення позовом про стягнення додаткових витрат, суперечить положенням ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, вимога апелянта про призначення аліментів у частці від його доходу не відповідає ч.3 ст.181 СК України, оскільки право вибору способу стягнення аліментів належить виключно їх одержувачу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. (а.с.114).

У судове засідання апелянт ОСОБА_4 не зявився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обовязок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в частині, що стосується прав та обовязків апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою лише в частині розміру стягненого судового збору, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому 03 червня 2001 року народилася дочка ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження, батьками якої є сторони по справі. (а.с.9)

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2004 року шлюб між сторонами розірвано, 22 березня 2004 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу№1-НМ 069267. Неповнолітню дитину ОСОБА_7 після розірвання шлюбу залишено проживати з матірю ОСОБА_9, позивачем по справі. (а.с.5,9)

У довідці, виданій Гаврилівською сільською радою Надвірнянського району 29.11.2017 року зазначено, що ОСОБА_1 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 «б» Надвірнянського району. До складу сімї входять: ОСОБА_1 (17.08.1980 р.н.), ОСОБА_7 (дочка, 03.06.2001 р.н.), ОСОБА_10 (син, 29.10.2014 р.н.), ОСОБА_11 (мати, 20.09.1959 р.н.)

Зі змісту акту обстеження матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_1, встановлено, що сімя проживає в будинку площею 0,87 м2. ОСОБА_1 не працює, трудова книжка відсутня, здійснює догляд за дитиною інвалідом до 18-ти років та дитиною до 3-х років. В шлюбі не перебуває, з колишнім чоловіком не проживає та спільного господарства не веде. З батьком сина ОСОБА_12 також не проживає та спільного господарства не веде. Сімя користується земельною ділянкою 0,79 га. Сімя відноситься до категорії малозабезпечених та потребує грошової допомоги. (а.с.11)

Рішенням Надвірнянського районного суду від 25.12.2006 року на користь позивача з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 150 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. (а.с.6)

Рішенням Надвірнянського районного суду від 25.05.2009 року розмір стягуваних аліментів збільшено до 500 грн щомісячно, а рішенням Надвірнянського районного суду від 18.03.2011 року задоволено частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів до 375 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення нею повноліття. Рішення набрало законної сили, що не заперечується учасниками справи. (а.с. 6-8).

З матеріалів справи, а саме із медичного висновку головного позаштатного спеціаліста Міністерства охорони здоровя України зі спеціальності «Хірургія серця та магістральних судин у дорослих» від 02.06.2017 року» Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М.Амосова Національної академії медичних наук України від 02 червня 2017 року встановлено, що неповнолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, страждає захворюванням «вроджена вада серця-загальна транспозиція магістральних судин, атрезія мітрального клапану, 100% легенева гіпертензія, атріовентикулярна блокада ІІІ ст.». Для трансплантації серця та легень в Україні необхідне направлення на лікування пацієнта за кордон, орієнтовна вартість якого становить 300 000 у.о. Рекомендовано медичні центри країни Індії. (а.с.14).

У виписці відділення хірургічного лікування вад серця у новонароджених та дітей молодшого віку від 02.06.2017 року зазначено, що ОСОБА_13 перебувала на обстеженні з 31.05.2017 року по 02.06.2017 року. Надано рекомендації при виписці: відповідне медичне лікування, консультація ортопеда, нагляд кардіолога, призначена пересадка серця та легень (а.с.15)

Медичним висновком Центральної районної лікарні Надвірнянського району № 98 від 10.11.2017 року ОСОБА_7 визнана інвалідом дитинства із захворюванням ВВС. Загальний шлуночок, транспозиція магістральних судин, легенева гортензія. АВ-блокада ІІІ ст., що відповідає розділу XII пункту 1 підпункту 1.29 Переліку медичних показань. (а.с.13)

Згідно довідки Липовецької сільської ради №5258 від 11.12.2017 ОСОБА_3 проживає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_7. До складу його сімї входять: дружина ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_8, дочка дружини ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, дочка ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.37).

Також відповідачем долучено відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків, з яких вбачається, що інформація про доходи ОСОБА_4 за період з 01.04.2017 року по 30.09.2017 року відсутня. (а.с.39)

Інформація про отримання доходів ОСОБА_8, зазначених у відомостях з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків потребує уточнення у джерел доходів. (структурна одиниця «Липовецькі електричні мережі», отримання аліментів ) (а.с.38)

Задовольняючи позов частково, суд виходив з положень ст.ст. 192, 180-184 Сімейного Кодексу України, врахувавши встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, а також матеріальне становище дитини та стан її здоровя, недостатність доходів позивача для належного матеріального забезпечення необхідних першочергових потреб дитини, а також матеріальний стан платника аліментів, на утриманні якого перебуває малолітня дитина від повторного шлюбу, дійшов висновку про зміну розміру аліментів до 1500 грн на дитину, вважаючи, що такий розмір аліментів буде достатнім та справедливим для належного утримання дитини, а також відповідатиме вимогам чинного законодавства.

Ухвалюючи рішення в частині збільшення розміру аліментів, суд вірно визначив характер спірних правовідносин, повно встановив усі обставини по справі, правильно застосував норми матеріального права.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналогічні положення норм цивільного процесуального законодавства діяли в редакції ЦПК України, яка була чинною до 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України (зміна розміру аліментів) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Виходячи зі змісту наведеної норми, спір щодо зміни розміру аліментів вирішується шляхом ухвалення рішення судом про збільшення або зменшення розміру аліментів.

У даних правовідносинах стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду від 25 грудня 2006 року. Надалі відповідно до рішень Надвірнянського районного суду від 25.05.2009 року та 18.03.2011 року розмір аліментів був змінений. За останнім рішенням від 18.03.2011 року стягуються аліменти по 350 гривень щомісячно (а.с.6)

Апелянт слушно зазначає, що для вирішення питання про зміну розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення аліментів, а встановлює порядок вирішення зміни розміру аліментів шляхом ухвалення рішення про їх зменшення чи збільшення.

Однак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не допустив виходу за межі позовних вимог, оскільки, зазначаючи про стягнення розміру аліментів у 3000 гривень, фактично позивач просила змінити у сторону збільшення розмір аліментів, посилаючись на рішення судів,за якими були стягнуті аліменти та змінювався їх розмір раніше.

Враховуючи принцип пропорційності у цивільному судочинстві, передбачений положеннями ст.11 ЦПК України, суд першої інстанції з урахуванням формулювання позовних вимог позивачем і положень чинного законодавства, які підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, правильно визначив у своєму рішенні згідно ст. 5 ЦПК України такий спосіб захисту, який є ефективним та не суперечить закону.

Резолютивна частина рішення суду є зрозумілою і відсутні підстави вважати, що її формулювання призведе до подвійного стягнення аліментів за певний період часу.

Тому доводи апеляційної скарги щодо зміни резолютивної частини рішення в частині зміни розміру та стягнення аліментів у новому розмірі не заслуговують на увагу.

Що ж стосується розміру аліментів, які збільшуються, способу визначення аліментного платежу (у твердій грошовій сумі чи частці від доходу), суд правильно керувався нормами закону, які регулюють правовідносини у разі стягнення аліментів.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч.1 ст.180 та частин 1-4 ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому ч.2 ст.182 передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд правильно вважав обґрунтованим позов щодо зміни розміру аліментів в сторону їх збільшення, оскільки позивач надала докази про зміну її сімейного стану (народження у 2014 році ще однієї дитини), погіршення стану здоровя дитини і необхідність її лікування, зокрема і за кордоном, неможливість використати своє право на працевлаштування у звязку з необхідністю постійного догляду за хворою дитиною, яка потребує такого догляду. Ці обставини спричинили зміну матеріального стану позивача і відношення її сімї до категорії малозабезпечених. Крім того, виникли інша обставина, передбачена Сімейним Кодексом України, яка вимагає збільшення розміру аліментів у звязку із визначенням законом їх розміру на одну дитину не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Усі ці обставини настали після ухвалення рішення судом про зменшення розміру аліментів від 18 березня 2011 року, розмір яких на час розгляду даної справи є невиправдано малим.

За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обовязок щодо утримання дитини покладений на обох батьків.

В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», станом на 2018 рік установлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів слід врахувати факт перебування дитини на утриманні позивача; вік дитини та стан здоровя дитини, повязаний із важкістю захворювання та необхідністю її лікування, зокрема і за межами України, що має особливе значення для визначення розміру необхідних витрат для розвитку дитини; розмір доходу та матеріальне становище відповідача (не працевлаштований та доказів про його дохід на час розгляду справи суду не надав), вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров'я дитини, а так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб і самого відповідача, задовільний стан здоровя відповідача.

Однак з огляду на те, що апелянт не представив доказів неможливості працевлаштування, доказів про розмір його доходу, доказів про рівень надання утримання іншій дитині від повторного шлюбу, з урахуванням стану здоров»я відповідача, який дозволяє йому працевлаштуватися без будь-яких обмежень, стану здоров»я та потреб дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріального становища дитини та платника аліментів, а також об»єктивних причин, які зумовили неможливість надати утримання дитині на належному рівні її матір»ю, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції із визначенням розміру аліментів у 1500 гривень щомісячно, розмір яких є необхідним для розвитку дитини і підтримання її стану здоровя.

Апеляційний суд не приймає доводи апелянта про те, що на розмір аліментів впливає наявність у дружини відповідача її неповнолітньої дитини, яка входить до складу його сім»ї на час розгляду цього спору, оскільки цей факт не породжує аліментних правовідносин для апелянта, тобто у відповідача не виник обов»язок щодо утримання цієї дитини.

За приписами частини 3 статті 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Таким чином, право вибору способу стягнення аліментів належить виключно позивачу. Отже, у суду відсутні повноваження на вимогу відповідача (апелянта) змінити спосіб виконання батьком свого обов»язку утримувати дитину, визначивши розмір аліментів у частці від доходу, без згоди позивача. Позивач у позовній заяві просила визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, тому суд правильно не відступив від змісту позовних вимог в цій частині.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на заявлений відвід судді. Підстави відводу визнаються апеляційним судом необґрунтованими. Судом не допущено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування судового рішення.

Суд правильно стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 600 гривень. Так, позивачем представлено укладений з адвокатом ОСОБА_15 договір про надання правової допомоги від 04.01.2018р., у пункті 3.5 якого визначено, що позивач зобовязана оплатити адвокату гонорар за надані юридичні послуги та всі інші фактичні витрати, повязані з виконанням даного договору, ордер на надання правової допомоги серії ІФ № 049352 від 04.01.2018 року у Надвірнянському районному суді та розрахункову квитанцію про оплату серії АЕ № 0002 від 04.01.2018 року про оплату гонорару за ведення справи у суді у розмірі 600 грн (а.с.33, 34,35).

З матеріалів справи встановлено, що адвокат ОСОБА_15 приймав участь у судовому засіданні 20.02.2018, яке тривало 30 хвилин та 24.04.2018 44 хвилини. (а.с.50,79). Крім того, позивачу ним складалася позовна заява, про що зазначає позивач.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та наданих ним послуг і виконаних ним робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт.

Тому суд правильно стягнув витрати на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача.

Стягуючи судовий збір, суд першої інстанції допустився помилки.

Статтею 5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідачі до пільгової категорії не включені, тож ними оплачується судовий збір на загальних підставах у мінімальному розмірі, визначеному законом, тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який повинен становити 640 грн., виходячи із розміру прожиткового мінімуму на час подання позовної заяви, а не 704 грн як зазначено судом в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні в частині стягнення судового збору з відповідача в дохід держави.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення суду лише в частині стягненого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 24 квітня 2018 року в частині розміру стягненого судового збору скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_16 в дохід держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 липня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_17

ОСОБА_18