Справа № 236/1665/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 м. Лиман

Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.,

за участю: секретаря Снігирьової О.Ю.,

заявника ОСОБА_1,

свідків: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа: Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_10 року на тимчасово окупованій території - в м. Донецьку Донецької області помер її колишній чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, причина смерті - закритий травматичний субарахноїдальний крововилив. За фактом його смерті були видані лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті № 1474 від 17 квітня 2018 року. Оскільки лікарське свідоцтво про смерть було видано на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, воно не відповідає встановленим вимогам законодавства України. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть, оскільки ОСОБА_4 є батьком її малолітньої дитини - ОСОБА_5

Тому заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року, причина смерті - закритий травматичний субарахноідальний крововилив.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги. Суду повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_10 року в м. Донецьку помер її колишній чоловік, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2010 року, та який рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 08.04.2014 року було розірвано. Від шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якої є ОСОБА_4, на утримання якої померлий сплачував аліменти до травня 2018 року. На теперішній час заявник перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 Останній раз вона бачила ОСОБА_4 у квітні 2014 року. З дитиною померлий спілкувався постійно за телефоном, в останній раз приблизно на початку квітня 2018 року. З метою захисту прав дитини, заявнику потрібно свідоцтво про смерть ОСОБА_4 українського зразка. Тому заявник просить встановити факт смерті ОСОБА_4.

Представник заінтересованої особи - Лиманськй міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, вирішення заяви покладає на розсуд суду (а.с. 18).

Свідок ОСОБА_2, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він та його дружина ОСОБА_8 є батьками померлого ОСОБА_4, який до теперішнього часу зареєстрований разом з ними за адресою: АДРЕСА_1. Син за станом здоров'я був здоровий, працював та фактично мешкав у м. Донецьку. ІНФОРМАЦІЯ_10 року йому зателефонували та повідомили що його син загинув внаслідок удару тупим предметом в область голови. Він звертався до відділу поліції за фактом вбивства сина. Сина було поховано у м. Докучаєвську. Він та дружина займалися похованням. Крім того суду повідомив, що заявник ОСОБА_1 цє його колишня невістка. Самостійно до суду про встановлення факту смерті сина він та його дружина не зверталися.

Свідок ОСОБА_3, допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона є рідною сестрою померлого ОСОБА_4 Про те що брата вбили ІНФОРМАЦІЯ_10 року у м. Донецьку дізналася від батька. На похованні присутньою не була.

Вислухавши пояснення заявника, свідків, перевіривши матеріали справ, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив фактичні обставини і прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до роз`яснень, викладених в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вих. № 9-1129/0/4-16 від 15 квітня 2016 року «Про застосування положень статті 257-1 ЦПК України» заяви про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України за змістом ст. 317 ЦПК України можуть бути подані за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами тимчасово окупованої території України на підставі звернення до суду чоловіка/дружини померлої особи.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 26 листопада 2010 року ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище "ОСОБА_5"), 26 листопада 2010 року уклала шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та змінила своє дошлюбне прізвище на «ОСОБА_5» (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06 вересня 2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_11 року народилась ОСОБА_6, її батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.8).

Відповідно до копії рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 квітня 2014 року, шлюб зареєстрований 26.11.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем с. Діброва, Краснолиманського району, Донецької області та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12 року народження, уродженкою м. Красний Лиман, Донецької області, - розірвано. Після розірвання шлюбу залишено дружині прізвище "ОСОБА_5". Рішення суду набрало законної чинності 22 квітня 2014 року (а.с.9).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 08 червня 2016 року, виданого Краснолиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_5 08 червня 2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, про що було зроблено актовий запис № 71, та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище «ОСОБА_5» (а.с.10).

Заявник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Таким чином заявник, як колишня дружина ОСОБА_4, який є батьком її малолітньої дитини, має право на звернення до суду з відповідною заявою.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин

Заявник підтверджує факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року в м. Донецьк Донецької області, копією лікарського свідоцтва про смерть та довідкою про причину смерті № 1474 від 17 квітня 2018 року (а.с.4), виданими Республіканським бюро судово-медичної експертизи так званої Донецької Народної Республіки.

Заявник ОСОБА_1 зверталася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з проханням зареєструвати смерть ОСОБА_4, але в проведенні державної реєстрації смерті їй було відмовлено, оскільки лікарське свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 3).

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно змісту ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть державного зразку.

Суд сприймає надані заявником копії лікарського свідоцтва про смерть та довідку про причину смерті № 1474 від 17 квітня 2018 року (а.с.4), видані Республіканським бюро судово-медичної експертизи так званої Донецької Народної Республіки, як носії конкретної інформації факту смерті ОСОБА_4, при цьому не може визнати їх належними та допустимими доказами, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України.

Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Отже, заявником доведено неможливість одержання свідоцтва про смерть ОСОБА_4 іншим шляхом.

Досліджені судом докази у їх сукупності, пояснення свідків, надають суду можливість зробити висновок про те, що заявником обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог.

На підставі викладеного, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року в м. Донецьку Донецької області, причина смерті - закритий травматичний субарахноідальний крововилив.

Відповідно до вимог п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" заявника звільнено від сплати судового збору.

На підставі Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та керуючись ст. ст. 4, 5, 258, 259, 264, 317 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3, про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який знаходиться за адресою: вул. Привокзальна, 25, м. Лиман, Донецької області - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнавши датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 року, місцем смерті - м. Донецьк Донецької області, Україна.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 430 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення виготовлений 18 липня 2018 року.

Суддя -