РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Трофимчук К.О.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

01 грудня 2014 року Національна академія внутрішніх справ звернулася в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 22 липня 2006 року № 69 дск ОСОБА_3 з 01 вересня 2006 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (КНУВС), який розпорядженням Кабінету міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

29 листопада 2007 року між КНУВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України у м. Києві та ОСОБА_3 укладено договір № Кв-86 про підготовку фахівця у КНУВС, за умовами якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

З 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом з наданням комунальних послуг. Після здобуття вищої освіти відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м. Києві.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 18 вересня 2012 року № 527 о/с відповідача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. У порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання.

Сторона позивача вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі за період з 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року. З сумою витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, відповідача ознайомлено, проте на час подачі позову грошові кошти від відповідача не надходили.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 20220 гривень 06 копійок.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року (після усунення недоліків) відкрито провадження в справі.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року позовну заяву НАВС до ОСОБА_3 про стягнення коштів залишено без розгляду.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року виправлено описку в ухвалі Солом'янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року, якою позовну заяву НАВС до ОСОБА_3 про стягнення коштів залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 червня 2015 року скасовано ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року закрито провадження у цивільній справі позовну заяву НАВС до ОСОБА_3 про стягнення коштів

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 вересня 2015 року скасовано ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року, якою закрито провадження у цивільній справі, та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року зобов'язано НАВС надати Солом'янському районному суду м. Києва у строк до 15 червня 2016 року оригінал довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (навчально-науковий інститут підготовки кадрів кримінальної міліції, факультет підготовки кадрів кримінальної міліції, випуск 2010 року на ОСОБА_3.) для огляду.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року зобов'язано Головне управління МВС України в м. Києві надати Солом'янському районному суду м. Києва у строк до 12 квітня 2017 року (за наявності) оригінал довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (навчально-науковий інститут підготовки кадрів кримінальної міліції, факультет підготовки кадрів кримінальної міліції, випуск 2010 року на ОСОБА_3.) для огляду.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року зобов'язано Солом`янське управління поліції ГУНП України в м. Києві надати Солом'янському районному суду м. Києва у строк до 12 квітня 2017 року (за наявності) оригінал довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (навчально-науковий інститут підготовки кадрів кримінальної міліції, факультет підготовки кадрів кримінальної міліції, випуск 2010 року на ОСОБА_3.) для огляду.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року зобов'язано Головне управління МВС України в м. Києві надати Солом'янському районному суду м. Києва у строк до 25 вересня 2017 року (за наявності) оригінал довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (навчально-науковий інститут підготовки кадрів кримінальної міліції, факультет підготовки кадрів кримінальної міліції, випуск 2010 року на ОСОБА_3) для огляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов у повному обсязі та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Додатково пояснив суду, що заявлені вимоги не включають кошти за проживання відповідача в гуртожитку в той період, коли він почав мешкати вдома. Разом з тим, під час навчання він користування аудиторіями та всіма іншими необхідними дляй його навчання приміщеннями. Ці приміщення обслуговувалися, отоплювалися, підтримувались в належному стані тощо. Відповідач користувався всіма послугами, передбаченими для курсантів, з 2008 року, зокрема, з розрахунку й на нього готувалися обіди. Будь-яких звернень чи рапортів про відмову від отримання цих послуг чи від їх частини відповідач не подавав. Всі надані послуги відображені в розрахунках та враховані при формування вартості утримання відповідача в навчальному закладі. Всі свої обов'язки за договором академія перед відповідачем виконала.

Представник відповідача вважав, що позов не підлягає задоволенню. Підтримав письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи (т. 2, а.с. 13). Пояснив суду, що Законом України «Про міліцію», який був чинним на момент виникнення даних правовідносин та Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 було визначено, що витрати пов'язані з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України відшкодовуються не навчальному закладу, а саме Міністерству внутрішніх справ України і зараховуються до спеціального фонду державного бюджету. У такому випадку вимоги НАВС суперечать вимогам Закону, оскільки Міністерство внутрішніх справ не уповноважувало НАВС на звернення до суду з таким позовом, тому НАВС є неналежним позивачем по даній справі.

У п. 4.4. договору та ст. 18 Закону України «Про міліцію» було встановлено обов'язкову умову, що перед зверненням до суду необхідно отримати відмову особи від добровільного відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі і тільки після цього звертатись з позовом до суду. Позивач з такими вимогами до не звертався, тому передчасно звернувся до суду з позовом про їх стягнення. У копії довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у КНУВС, у графі «ознайомлений» відображено не чіткий підпис, який можливо не належить відповідачу, оскільки відповідач з даним документом не ознайомлювався і його не підписував. Сторона відповідача вважає, що позивач не дотримався порядку досудового врегулювання даного спору і на даний час немає підстав на звернення з позовом до суду.

Позивач також незаконно та необґрунтовано ще до укладання та набрання чинності договору врахував період розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі з 01 вересня 2006 року по 29 листопада 2007 року, тоді як договір був укладений та набрав чинності лише 29 листопада 2007 року. Крім того, позивачем не враховано, що відповідач після першого року навчання переїхав з гуртожитку додому і подальший весь період навчання починаючи з 01 вересня 2007 року проживав та харчувався дома, що підтверджується його реєстрацією за місцем мешканням. У такому випадку на відповідача було значно менше здійснено витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі. Також при розрахунку оплати комунальних послуг та енергоносіїв позивач не вказав у розрахунках собівартості кожної послуги, яка надавалась відповідачу в зазначений період часу, без чого неможливо правильно провести розрахунки. Проведені розрахунки є неправильними і не відповідають нормам чинного законодавства.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що наказом ректора КНУВС № 69 дск від 22 липня 2006 року ОСОБА_3 з 01 вересня 2006 року зараховано на навчання на 1 курс Київського національного університету внутрішніх справ (т. 1, а.с. 10).

Національна академія внутрішніх справ є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ згідно з розпорядженням Кабінету міністрів України «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» від 27 серпня 2010 № 1709-р (т. 1, а.с. 28).

29 листопада 2007 року між КНУВС, Головним управлінням МВС України в м. Києві та ОСОБА_3 укладено договір № Кв-86 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (т. 1, а.с. 8-9).

Згідно з п.п. 2.1.1. п. 2.1., пп. 2.3.1. п. 2.3. договору виконавець зобов'язується забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, а особа зобов'язується виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня.

У 2010 році ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство», що підтверджується наказом ректора КНУВС № 463 від 18 червня 2010 року (а.с. 11).

За умовами п.п. 2.3.5. п. 2.3. договору особа зобов'язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було направлено для подальшого проходження служби до органів внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС України в місті Києві від 18 вересня 2012 року № 527 о/с ОСОБА_3 у званні старшого лейтенанта міліції звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з п. «ж» (за власним бажанням) на підставі поданого ним рапорту від 15 серпня 2012 року (а.с. 12).

При зверненні в суд з позовом НАВС зазначала, що відповідач не виконав умови договору про відпрацювання не менше трьох років в органах внутрішніх справ, тому він має відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

Суд вважає, що НАВС є належним позивачем у справі, і не лише Міністерство внутрішніх справ наділено правом на звернення до суду з таким позовом.

Позовна заява подана до суду НАВС як однією з сторін договору щодо умов його невиконання. Позивач є особою, права якої порушені невиконанням умов договору, оскільки академія є розпорядником бюджетних коштів направлених їй для забезпечення умов підготовки фахівців у навчальному закладі.

Відповідно до п.п. 2.3.6. п. 2.3. договору особа зобов'язана у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3 договору передбачені підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, а саме:

-дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з КНУВС та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; порушення дисципліни;

-відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно з п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Вбачається, що невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо відпрацювання за місцем розподілу не менше трьох років є підставою для виникнення в останнього обов'язку з відшкодування вартості навчання.

Відповідно до п. 2, 3, 4 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних із грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі.

За умовами п. 4.1., 4.2. договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та не оспорювалось учасниками судового розгляду, що ОСОБА_3 навчався у КНУВС з 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року.

Довідка про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у КНУВС в розмірі 22538 гривень 05 копійок містить особистий підпис ОСОБА_3, який засвідчив про своє ознайомленням із цим документом та відповідні печатки.

Сторона відповідача посилалась на те, що в копії зазначеної довідки в матеріалах справи у графі «ознайомлений» відображено не чіткий підпис, який можливо не належить відповідачу, оскільки відповідач з даним документом не ознайомлювався і його не підписував.

Судом було витребувано оригінал цієї довідки (т. 2, а.с. 10) і у судовому засіданні 03 липня 2018 року представником відповідача належність підпису на довідці не оспорювалось та не зазначалось про необхідність перевірки підпису на оригіналі, зокрема, шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

У такому випадку посилання представника відповідача на те, що позивач не дотримався порядку досудового врегулювання даного спору, а тому відсутні правові на звернення з позовом до суду не ґрунтуються на законі.

У позовній заяві та доданих до неї документах містяться докази фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового ОСОБА_3 в НАВС, які становлять 20220 гривень 06 копійок, яких:

-грошове забезпечення - 8433 гривні 35 копійок (без врахування періоду з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2009 року);

-продовольче забезпечення - 4485 гривень 49 копійок;

-речове забезпечення - 1375 гривень 89 копійок;

-оплата комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 5925 гривень 33 копійки (без врахування періоду з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2009 року) (т. 1 а.с. 14-22).

Заперечуючи проти позову представником відповідача зазначено, що відповідач після першого року навчання переїхав з гуртожитку додому і подальший весь період навчання починаючи з 01 вересня 2007 року проживав та харчувався дома, тому на нього було значно менше здійснено витрат пов'язаних з його утриманням в навчальному закладі. Також при розрахунку оплати комунальних послуг та енергоносіїв позивач не вказав у розрахунках собівартості кожної послуги, яка надавалась відповідачу в зазначений період часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За клопотанням сторони відповідача в якості свідка було допитано ОСОБА_4, який є рідним братом відповідача. Свідок показав, що відповідач з 2006 року по 2007 рік перебував в казармі академії як було визначено умовами навчання. З 2007 року по 2010 рік ОСОБА_3 відвідував заняття як курсант, а потім приходив додому, де і харчувався та проживав. У той період вони разом проживали в квартирі батьків по АДРЕСА_2

На підтвердження заявлених вимог представник позивача зазначив, що розрахунок витрат здійснено відповідно ч. 1, 2 п. 5 Порядку відшкодування, згідно якого витрати у повному обсязі відшкодовуються за період, що перевищує строк строкової служби (1 рік), а за період, що зараховується в строк військової служби - лише витрати, що складають різницю між витратами на утримання курсанта та витратами на утримання військовослужбовця.

Грошове забезпечення відповідача розраховане як вартість витрат, що підлягають відшкодуванню за грошове утримання, становить 8433 гривні 35 копійок та нараховані за період з вересня 2007 року по червень 2010 року (виключено 1 рік, прирівняний до періоду строкової військової служби) на підставі довідок про доходи та відрахування.

Витрат на продовольче забезпечення - витрати на харчування, які підлягають відшкодуванню, становлять 4485 гривень 49 копійок. Вони нараховані за період навчання з вересня 2006 року по червень 2010 року. За перший навчальний рік, який зараховується в строк військової служби врахована лише вартість, що складає різницю між витратами на харчування курсанта та витратами на утримання військовослужбовця. За наступні роки навчання зарахована повна вартість харчування.

Відповідач не подавав рапорт чи письмових звернень про відмову від харчування, тому на нього готувалися обіди та відповідач мав право їх використовувати. Зазначені обставини (відсутність звернення з відмовою від харчування) стороною відповідача не оспорювались.

Витрат на речове забезпечення в сумі 1375 гривень 89 копійок розраховувались на підставі довідки-витрат речового чайна перемінного складу за 2006-2010 роки.

Витрати на оплату комунальних послуг та спожитих відповідачем енергоносіїв розраховано виключно за період навчання, що перевищує термін строкової служби, без врахування періодів перебування у відпустках та їх розмір становить 5925 гривень 33 копійки.

Стороною відповідач не надано власного розрахунку по цим видам витрат з обґрунтуванням його правильності та повноти, лише зазначено, що сторона відповідача з ними не погоджується.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Оцінивши надані учасниками справи докази, суд приходить до висновку про те, що під час розгляду справи відповідачем не було надано належних доказів на спростування наданих позивачем документів (виписки з банківського рахунку на спростування виплати грошового забезпечення або його розміру, звернення до позивача з приводу не забезпечення одягом, харчуванням, не надання комунальних послуг тощо).

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 243 гривні 60 копійок судового збору.

Керуючись статтями 6, 509, 525, 526, 530, 610, 625, 638, 903 ЦК України, Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин), Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин), 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 280-289 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) на користь Національної академії внутрішніх справ (м. Київ, пл. Солом'янська, 1, ) витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі а розмірі 20220 гривень 06 копійок та 243 гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: