набрало чинності "___"_________20____р.
Справа № 665/396/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2018 р.

Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Пилипенко І.О.,

при секретарі Ткаченко Л.Г.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно посилаючись на те, що він та відповідач по справі у листопаді 2017 року усно домовились про купівлю-продаж житлового будинку, розташованого за адресою: смт. Чаплинка, вул.. Пушкіна, 13, право власності відповідача на житловий будинок підтверджується рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 08.06.2010 року. Придбання вказаного будинку підтверджується письмовою розпискою про отримання коштів за продаж будинку на суму 120 000 грн. З листопада 2017 року він зі своєю родиною проживає у даному будинку, добросовісно безперервно володіє та відкрито користується майном, здійснив ремонт. На теперішній час він має намір зареєструвати право власності на житловий будинок, тому звернувся до Державного реєстратора нерухомого майна Чаплинської РДА Херсонської області. Державний реєстратор розяснив йому, що у звязку із відсутністю договору купівлі-продажу житлового будинку він не може зареєструвати право власності на будинок. Позивач неодноразово звертався до відповідача з питанням оформлення договору відчуження, проте відповідач повідомляє, що немає відношення до даного будинку.

Просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: смт. Чаплинка, вул.. Пушкіна, 13.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав зазначених в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача за дорученням ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копій паспорта громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок від 05.04.2011 року, ОСОБА_3 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: смт. Чаплинка, вул. Пушкіна, 13.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 червня 2010 року визнано правочин щодо купівлі-продажу житлового будинку, садибного типу з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул.. Пушкіна, 13 в смт. Чаплинка укладений в усній формі між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дійсним. Визнано право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: смт. Чаплинка, вул.. Пушкіна, 13 за ОСОБА_3

Із копії розписки від 04 листопада 2017 року слідує, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 120 000 грн. за будинок, розташований за адресою: смт. Чаплинка, вул.. Пушкіна, 13.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Частинами 3 і 4 ст. 334 ЦК України регламентовано момент набуття права власності за договором, якими визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За приписами ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до правової позиції, яка була викладена у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року № 6-162цс12, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Отже, договір купівлі-продажу нерухомого майна, житлового будинку в силу ст. 657 ЦК України підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі укладеної між сторонами письмової розписки.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок, що розташований за адресою: смт. Чаплинка, вул.. Пушкіна, 13, відповідно до рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 червня 2010 року належить на праві власності ОСОБА_3 Зі змісту письмової розписки від 04.11.2017 року слідує, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 120 000 грн. за будинок, розташований за адресою: смт. Чаплинка, вул.. Пушкіна, 13.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що між сторонами не було укладено договору купівлі продажу жилого будинку. Крім того, позивач не надано жодного належного та допустимого доказу в судовому засіданні щодо безповротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи те, що укладання договору купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, відповідно у суду відсутні підстави для визнання права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_2

Таким чином, договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, був укладений у порушення вимог діючого цивільного законодавства, а саме: не дотримано вимог щодо нотаріального посвідчення даного договору, крім того, позивачем не надано до суду переконливих доказів щодо ухилення власника від нотаріального посвідчення договору, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

З врахуванням викладеного договір купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_3 вважається неукладеним та не створює прав та обов'язків для сторін, тому відсутні правові підстави для визнання права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Пилипенко