Справа №481/230/17 20.07.2018
Провадження №22-ц/784/1141/18
Справа №481/230/17 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/784/1141/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

з участю:

відповідача - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» рішення Новобузького районного суду Миколаївської області,яке ухвалене 04 грудня 2017 року, у приміщенні Новобузьського районного суду Миколаївської областіпід головуванням судді Уманської О.В, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

27 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) пред'явило до ОСОБА_2 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

24 жовтня 2012 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 30 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому передбачалося, що строк дії його картки, а, відповідно і договору, міг бути автоматично пролонгований на тих же умовах, якщо сторони не заявили про відмову від нього і позичальник отримав нову кредитну картку.

Крім того, кредитодавець в односторонньому порядку на власний розсуд міг змінити ліміт картки, збільшивши чи зменшивши його, в залежності від договірної поведінки позичальника.

Відповідно до «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає Банку списувати з будь-якого карткового рахунку відкритого у цьому Банку в часності з картрахунку грошові кошти для здійснення платежів з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

В ньому ж, сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобов'язання більш чим на 30 днів, держатель картки сплачує Банку штраф у розмірі 500 гривень, як фіксована його частина, та у розмірі 5% від суми позову, як процентна складова.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов вказаного кредитного договору б/н, станом на 31 січня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 27 473 гривень 12 копійок, з яких:

- 4 946 гривень 45 копійок - заборгованості за кредитом;

- 18 692 гривні 24 копійки - заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 2 050 гривень - заборгованість за пенею та комісією;

- 1 784 гривні 43 копійки - штрафи (фіксована частина та процентна складова);

Посилаючись на відмову ОСОБА_2 сплатити борг добровільно, Банк просив стягнути з нього на свою користь заборговану грошову суму за судовим рішенням.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено, у зв'язку з його недоведеністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Банк подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення скасувати, оскільки суд 1 інстанції ухвалив його без повного та всебічного з'ясування обставин справи, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не довів наявність між сторонами правовідносин, підставою виникнення яких є дійсний кредитний договір, а тому його вимоги не можуть бути задоволені.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області не погоджується з встановленими судом 1 інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає не вірними, не обґрунтованими й не законними.

Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 1055 ЦК України, договір укладається в письмовій формі, з загрозою його нікчемності у разі недотримання такої форми.

Згідно з ст.1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При укладені договору, відповідно ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Статтями 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2012 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №б/н. Його складовими є: анкета-заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку», підписана відповідачем, самі «Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи». Згідно вказаного договору відповідач отримав кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» № НОМЕР_1 з кредитним лімітом, що склав 30 000 гривень. Сторони обумовили проценти, належні до сплати у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначене підтверджується анкетою-заявою позичальника, підпис на якій він у судах, в тому числі і апеляційної інстанції, не заперечував, фотографіями та письмовими поясненнями представника позивача (а.с.7-8, 9, 11-34, 76).

До суду першої інстанції відповідачем було надано заперечення на позовну заяву, в якому він, визнаючи борг перед Банком частково, надав свій розрахунок заборгованості, загальна сума якої складає 8 283 гривні 89 копійок (а.с. - 85-86).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач не заперечував факт отримання картки та свій підпис в анкеті-заяві про отримання кредиту, видану тоді ж. Проте не погодився зі зміною Банком відсоткової ставки, оскільки в умовах зазначено, що розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку.

Аналіз наведених обставин, у сукупності з аналізом даних виписки з основної кредитної картки, дають колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області підстави вважати, що відповідач уклав з позивачем договір кредиту, отримав по ньому грошові кошти, які не повернув та не сплачував за ними проценти.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову Банку - є помилковим, не законним та таким, що не ґрунтується на законі.

Банк належними та допустимими доказами довів факт укладання з відповідачем кредитного договору, отримання ним коштів та порушення умов кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості на суму, зазначену у виписці з особового рахунку.

У зв'язку з цим, оскаржене рішення слід скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку задовольнити частково, нараховуючи проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому сторонами на час укладення договору, тобто 30 % річних.

З наданого позивачем розрахунку та виписки по рахунку ОСОБА_2 випливає, що у зв'язку з порушенням ним умов кредитного договору станом на 31 січня 2017 року виникла заборгованість у розмірі лише 8 283 гривні 89 копійок (а.с. 5-6, 133-139).

Нараховані з 06 квітня 2015 року проценти за ставкою 43,20 % на рік, не підлягають задоволенню, оскільки Банком не надано підтвердження того, що позичальника було повідомлено про таке підвищення, а тому проценти за користування позиченими грошима слід нараховувати за базовою ставкою 30,00 % річних, як зазначено в договорі б/н.

В такому випадку, розмір заборгованості складе:

- за тілом кредитом - 4 946 гривень 45 копійок;

- заборгованість за процентам за період з 06 квітня 2015 року по 31 січня 2017 року (666 днів) складе 2 743 гривні 92 копійки (4 946,45 гривень - борг за тілом кредиту х 30%)/360 = 4 гривня 12 копійок процентів за 1 день; 666 днів х 4,12 гривень).

Крім того, за порушення зобов'язання перед Банком по поверненню кредитних коштів передбачена пеня, яка становить 1% від заборгованості, але не менше 10 гривень на місяць.

Таким чином, пеня за зазначеним кредитним зобов'язанням, яка стягується лише за останній рік, що передував зверненню з позовом, складає 593 гривні 52 копійки (4 946,45 х 1%=49,46 гривень на місяць х 12 місяців).

Оскільки районний суд був іншої думки і відмовив у стягненні названих грошових сум, то їх стягнення слід провести постановою суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на положення ст. 1056-1 ЦК України про те, що договором кредиту передбачена змінювана процентна ставка не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджують будь-якими доказами. Анкета-заява, яку підписав позичальник не містить будь-яких умов щодо зміни процентної ставки. На час підписання договору процентна ставка була визначена тарифами банку у розмірі 30% на рік, які, як зазначено в анкеті-заяві, були надані відповідачу в письмовому вигляді.

Крім того, збільшення процентної ставки відбувалося на підставі наказів голови правління Банку, про які на час підписання договору 24 жовтня 2012 року ще не було відомо.

Також ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки, проте таких даних, на час укладення, договір про надання банківських послуг, не містить.

Умови та Правила надання банківських послуг, що діяли на час підписання анкети-заяви, та надані позивачем на підтвердження своїх вимог, зокрема, підпункти 1.1.3.2.3 та 1.1.3.1.9, зазначають певну процедуру повідомлення позичальника про зміну тарифу за кредитним договором. Між тим, позивач не надав відповідних доказів за правилами ст. 76 - 78 ЦПК України на підтвердження виконання такої процедури повідомлення позичальника про зміну процентної ставки.

Твердження про те, що Банк повідомляв про зміну тарифів через мережу Інтернет та мав можливість отримати виписку з рахунку в будь-якому відділені Банку, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не підтверджені будь-якими доказами.

Як неодноразово зазначалося у правових висновках Верховного Суду України, що містяться в постановах від 12 березня 2012 року, 30 листопада 2016 року та 11 жовтня 2017 року боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа (повідомлення) про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові.

Доказів на підтвердження таких фактів Банк не надав ні в районному суді, ні в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, правових підстав для застосування підвищеної процентної ставки не має, а тому колегія суддів вважає, що слід перерахувати заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, виходячи із розміру процентної ставки 30 % річних.

Пунктом 1.1.5.20 «Умов та Правил надання банківських послуг» передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, зокрема при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніжна 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Вимоги про стягнення штрафів не підлягають задоволенню, оскільки за порушення зобов'язання вже нарахована сума пені, а штрафи також нараховуються за порушення зобов'язання з повернення кредитних коштів, що є подвійною відповідальністю за одне й те ж порушення.

За такого, колегія суддів вважає, що є підстави для часткового задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк», а тому рішення районного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 31 січня 2017 року в сумі 8 283 гривні 89 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4 946 гривень 45 копійок, заборгованості по процентах в сумі 2 743 гривні 92 копійки та пені в сумі 593 гривні 52 копійки.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано, то відповідно до ч.5 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 1 200 гривень 00 копійки (вимоги Банки задоволені на 30,15%) судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 жовтня 2012 року, станом на 31 січня 2017 року, в сумі 8 283 гривні 89 копійок, з яких:

-4 946 гривень 45 копійок - заборгованість за тілом кредиту,

-2 743 гривні 92 копійки - заборгованості зі сплати процентів

-593 гривні 52 копійки пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1 200 гривень 00 копійки судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В.Серебрякова

_________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 23 липня 2018 року.