Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/2961/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/1520/18 ОСОБА_1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 правонаступником якого залучена ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, посилаючись на те, що йому на праві власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

22 березня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №238.

За цим договором він передав у власність відповідачу належну йому квартиру, а відповідач зобовязалася надавати йому довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування).

Зазначає, що після укладання договору деякий час відповідач дійсно іноді прибирала у нього в квартирі і іноді готувала, але це не мало системний характер.

Вказує, що на даний час вона зовсім самоусунулася від виконання цього зобовязання, ніякого забезпечення він не отримує. За свої кошти він купував медикаменти, продукти харчування та інше.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд розірвати договір довічного утримання від 22 березня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, укладений між ним та відповідачем у звязку з неналежним виконання набувачем своїх обовязків, повернути квартиру у його власність, визнавши за ним право власності на цю квартиру.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір довічного утримання 22 березня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №238, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, проведену на ім'я ОСОБА_3, згідно до договору довічного утримання від 22.03.2016 року за р. № 238.

Визнано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_4.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції порушені процесуальні норми при прийнятті позовної заяви та при відкритті провадження. Також вважає, що його та його представника було повідомлено неналежним чином про час та місце останнього слухання справи, що призвело до неповного встановлення обставин. Просить скасувати рішення суду, вирішити питання про можливість залишення позову без розгляду з підстав передбачених п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду /у разі якщо таке повідомлення є обовязковим/, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У справі містяться судові повідомлення /а.с. 37-39/ з яких вбачається, що відповідача не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, яке проводилось 15 вересня 2017 року. На зазначене процесуальне порушення відповідач посилається у апеляційній скарзі. Тому колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.03.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №238.

Предметом договору є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Однокімнатна квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва № 7192 про право власності на житло, виданим Виконавчим комітетом ради народних депутатів Комунарської районної адміністрації Запорізької області 05 березня 1996 року, зареєстрованого орендним підприємством ЗМБТІ 26.04.1996 року, у реєстровій книзі за № 190, р. № 35030 на 1/2 частку квартири; та на 1/2 частку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 02.08.2012 року, за реєстровим № 5-903, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно ТОВ ЗМБТІ 06.08.2012 року, в книзі 190, номер запису 35030, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 35065088, виданим ТОВ № 2 «ЗМБТІ» 06.08.2012 року.

Відповідно до п.1 договору довічного утримання відчужувач передає у власність набувачу квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належить позивачу ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Відповідно до п.п.11, 12 договору довічного утримання до обовязків набувача з надання відчужувачу довічного утримання та догляду належить: довічно повністю утримувати ОСОБА_4, забезпечуючи закупівлею продуктів харчування, приготуванням їжі, здійснення догляду та необхідної допомоги, а саме: прибиранням зазначеної квартири, прання спідньої на постільної білизни, забезпеченням необхідним медичним обслуговуванням та ліками; забезпечення одягом.

Відповідно до п.24 договору довічного утримання, зазначений договір може бути розірвано за рішенням суду: на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обовязків, незалежно від їх вини.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання 22.03.2016 року.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Згідно ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до пояснень свідків та інших матеріалів справи встановлено, що відповідачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази організації закупівлі продуктів харчування, приготування їжі, здійснення догляду та необхідної допомоги, а саме: прибиранням зазначеної квартири миттям підлоги, відвідування ОСОБА_4, надання побутових послуг, а саме: прання спідньої на постільної білизни, забезпечення необхідним медичним обслуговуванням та ліками; забезпечення одягом.

Посилання відповідача на те, що на кошти позивача або на частину його коштів періодично купувались продуктіи харчування не свідчить про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань по утриманню та догляду за позивачем, оскільки крім періодичного забезпечення ОСОБА_4 продуктами харчування, відповідач зобов'язана була виконувати і інші обов'язки, виконання яких в судовому засіданні не було підтверджено сторонами та відсутні такі докази і в матеріалах справи. Невиконання умов договору з боку ОСОБА_3 також підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які мають постійне спілкування з позивачем та періодично навідують останнього.

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що відповідач належним чином не виконував умови договору довічного утримання від 22.03.2016 року, не надавав позивачу необхідного догляду, допомоги, тобто, не виконує умови договору довічного утримання, укладеного між сторонами, що є передбаченою ст.755 ЦК України підставою для розірвання цього договору довічного утримання.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України з відповідними наслідками.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позовна заява прийнята судом до розгляду, а тому рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги залишенню без розгляду не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, жодних рішень за даними вимогами судом не приймалось, ухвала про відкриття провадження не оскаржена.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги, щодо можливості вирішення питання мирним шляхом, оскільки на дану пропозицію позивач не погоджується, про що дав пояснення у ході розгляду справи.

Не може взяти до уваги колегія і доводи апеляційної скарги про те, що свідки є сусідами позивача та пояснення давали на його прохання, оскільки до їх допиту вони були попереджені про кримінальну відповідальність щодо неправдивості змісту своїх пояснень. Більш того, не спростовані ніякими доказами.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2017 року по цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту: «Позов ОСОБА_4 правонаступником якого залучена ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 22 березня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №238, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, проведену на ім'я ОСОБА_3, згідно до договору довічного утримання від 22.03.2016 року за р. № 238.

Визнати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_4.»

Дата складання повної постанови 13 липня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: