Справа № 372/3262/17 Головуючий у І інстанції Болобан В. Г.
Провадження № 22-ц/780/2451/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 11.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Кулішенка Ю.М.,

секретар судового засідання: Гуторка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року у складі судді Болобана В.Г. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25 березня 2014 року між нею, як покупцем, з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_5 (правонаступником якої є ОСОБА_4Л.), як продавцями, з іншої сторони було укладено Договір. Відповідно до п.1 Договору, продавці передають у власність (продають), а покупець приймає у власність (купує) квартиру за №31, що знаходиться у будинку № 6 по вулиці Соснова міста Українка Обухівського району Київської області, і оплачує її вартість за ціною та у порядку, що передбачені законом. Відповідно до з п.5 Договору продаж Квартири вчинено за 778215,00 грн., з яких 332038,00 грн. продавці отримали від покупця до підписання цього договору, а решту цієї суми, а саме 446177, 00 грн. покупець зобов'язаний сплатити у строк до 01 серпня 2014 року. Однак, остаточний розрахунок за квартиру не був проведений між покупцем та продавцями з незалежних від позивача обставин.

Тому, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_3 сплачену суму авансу у розмірі 166019,00 грн., стягнути з ОСОБА_4 сплачену суму авансу у розмірі 166019,00 грн., вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вважає, що грошова сума, сплачена нею на користь відповідачів, є авансом та підлягає поверненню їй, оскільки зобовязання відповідачами виконано не було. Вважає, що незалежно від того з чиєї вини зобовязання виконано не було, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк, у якому вказали, що сплачена позивачем грошова сума є завдатком. Вважають, що будь-яких доказів, що порушення зобовязання трапилося з вини відповідачів позивачем не надано. Вважають, що ОСОБА_4 є неналежним відповідачем у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що 25 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири. 332038,00 грн. продавці отримали від покупця до підписання цього договору, а решту цієї суми, 446177, 00 грн. покупець зобов'язаний був сплатити у строк до 01 серпня 2014 року. Однак, остаточний розрахунок за квартиру між покупцем та продавцями проведений не був. Суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Крім того, позивачем не надано будь - яких доказів, які б доводили той факт, що порушення зобовязання відбулося з вини відповідачів.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного ОСОБА_1.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 23 лютого 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено попередній договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 67500,00 грн., що еквівалентно 75000,00 доларів США (а.с.21).

Встановлено, що 25 березня 2014 року між ОСОБА_2, як покупцем, з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_5, як продавцями, з іншої сторони було укладено Договір купівлі - продажу квартири (з відстроченням платежу) (а.с.6).

Відповідно до п.1 Договору, продавці передають у власність (продають), а покупець приймає у власність (купує) квартиру за №31, що знаходиться у будинку № 6 по вулиці Соснова міста Українка Обухівського району Київської області, і оплачує її вартість за ціною та у порядку, що передбачені законом.

Відповідно до з п.5 Договору продаж Квартири вчинено за 778215, 00 грн., з яких 332038,00 грн. продавці отримали від покупця до підписання цього договору, а решту цієї суми, а саме 446177, 00 грн. покупець зобов'язаний сплатити у строк до 01 серпня 2014 року.

Встановлено, що позивач право власності на квартиру №31, що знаходиться у будинку №6 по вулиці Соснова міста Українка Обухівського району Київської області на своє імя не зареєструвала, квартира у користування позивача не перейшла.

ОСОБА_5 померла 11 вересня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.20).

Згідно спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_4. ОСОБА_7 та ОСОБА_3 подали заяви про відмову від прийняття спадщини.(а.с.42-47)

18 вересня 2017 року позивач направила на адресу відповідачів запрошення на отримання остаточного розрахунку за договором купівлі-продажу від 25 березня 2014 року (а.с.7, 8, 9, 10).

Відповідно до ч.1 ст.657ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.691ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.692ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо

договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.694ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що грошова сума, сплачена позивачем за договором купівлі-продажу, є авансом та підлягає поверненню їй, оскільки зобовязання за договором у повному обсязі виконані не були.

Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що ОСОБА_4 не є належним відповідачем, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки останній подав заяву на прийняття спадщини та відповідно до ст.1268 ЦК України вважається таким що прийняв спадщину, зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи.

З урахуванням викладеного колегія судів вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачами.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що строк виконання зобовязання по сплаті коштів відповідно до договору купівлі-продажу визначений 01 серпня 2014 року, позивач звернулась до суду з позовною заявою у жовтні 2017 року. Відповідачі в суді першої інстанції подали до суду письмову заяву про застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, строків позовної давності.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже колегія суддів вважає, що строк позовної давності сплинув 02 вересня 2017 року, а позивач звернулась до суду 18 жовтня 2017 року.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що відповідно до положень ст.526,570 ЦК України у позивача виникло право на повернення коштів частково сплачених на виконання зобовязань за договором купівлі-продажу нерухомого майна, разом з тим враховуючи пропуск строку позовної давності позивачем, у задоволенні позовних вимог слід відмовити відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав відсутності порушених майнових прав позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного ОСОБА_1 протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «12» липня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_1
СуддіОСОБА_8
ОСОБА_9