Провадження № 2/200/4613/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«23» травня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеною позовною заявою.

В обґрунтування позову вказав, що йому на праві приватної власності належить автомобіль «Опель Астра», державний номерний знак АЕ 8801ВМ. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2012 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 компенсація за 1/2 частину вказаного автомобіля, у сумі 37914,13 грн. На підставі вказаного рішення суду Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на рухоме майно позивача. Позивач виконав постанову державного виконавця та сплатив суму, що підлягала до стягнення, в повному обсязі. Однак Шевченківський ВДВС м. Дніпро не може винести постанову про зняття заборони, тому що виконавче провадження закінчено 30.09.2013 року на підставі п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з надходженням до ВДВС рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2013 року про скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд скасувати арешт рухомого майна ОСОБА_1, який зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за № 36771404 від 14.03.2013 року.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 05 грудня 2017 року зазначену справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить автомобіль «Опель Астра», державний номерний знак АЕ 8801ВМ, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Державним виконавцем Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_3 21 лютого 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 36771404 про примусове виконання виконавчого листа № 2-629/11, виданого 12.02.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 38550,00 грн. компенсації 1/2 частини вартості автомобіля «Опель Астра» з державним номерним знаком АЕ 8801ВМ.

З Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається наявність арешту всього рухомого майна боржника ОСОБА_1, обтяжував Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 36771404, 14.03.2013, Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ, ОСОБА_3, термін дії 14.03.2018.

ОСОБА_1 надав копію квитанції № 194296167 від 25 вересня 2017 року, з якою вбачається, що ним сплачено 42581,32 грн., призначення платежу виконавче провадження № 45249167, бюджетний платіж.

Однак суд не може прийняти вказану квитанцію як доказ на підтвердження доводів позивача, що ним було сплачено кошти на виконання рішення суду, оскільки ні сума грошових коштів, вказана у квитанції, ні номер виконавчого провадження, вказаний у квитанції, не співпадають з даними виконавчого провадження № 36771404, в рамках якого накладено арешт на рухоме майно позивача.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний лист начальника Шевченківського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 19.10.2017 року, з якого вбачається, що виконавче провадження № 36771404 з примусового виконання виконавчого листа № 2-629/11, виданого 12.02.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 38550,00 грн. компенсації 1/2 частини вартості автомобіля «Опель Астра» державний номерний знак АЕ 8801ВМ закінчено 30.09.2013 року, керуючись п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з надходженням до ВДВС рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2013 року про скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 38550,00 грн.

Станом на 19.09.2017 року виконавчі провадження знищені, відкриті виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_1 на виконанні не перебувають.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на дату звернення з позовом до суду), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту..

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

На сьогоднішній день вищевказаний арешт не знято, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 36771404, від 14.03.2013 державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_3, підлягає скасуванню, оскільки жодного виконавчого провадження станом на день розгляду справи, де боржником є ОСОБА_1, немає.

Спосіб захисту, запропонований позивачем, передбачений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а тому є обґрунтованим.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним сума судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна - задовольнити.

Скасувати арешт рухомого майна ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за № 36771404 від 14.03.2013 року.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску