АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2018 року м. Херсон

справа № 654/1317/17

провадження №22-ц/791/696/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Пісоцька Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Данилевського М.А. від 19 лютого 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

17 травня 2017 року (відповідно до поштового штемпеля) Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 17 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, він складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та ОСОБА_1 банку, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Посилаючись на те, що свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 28 лютого 2017 року виникла заборгованість у розмірі 58320 грн 31 коп., яка складається із: 4989 грн 29 коп. заборгованість за кредитом, 46638 грн 43 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3439 грн 24 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2753 грн 35 коп. - штраф (процентна складова ), позивач просив стягнути її з ОСОБА_2, також стягнути понесені судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 лютого 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Вважає висновок суду про пропущення ПАТ КБ «ПриватБанк» позовної давності неправомірним, оскільки позов подано до суду в межах трьох років з закінчення строку дії платіжної карти відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом 8 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з підстав пропуску строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з таких підстав.

Суд установив та з матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено кредитний договір б/н від 17 лютого 2011 року. Відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, сума якого збільшувалася до 5 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну кредитного ліміту. ОСОБА_2 отримав кредитну картку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч.1 ст. 530 ЦК України).

Термін дії кредитної картки відповідача встановлений до останнього дня 11.2014 року /а.с.66/.

Останній платіж в сумі 350 грн по внесенню коштів на погашення кредитного ліміту ОСОБА_2 здійснив 24.02.2014 року /а.с.70/. В цей же день відповідачем було здійснено зняття коштів з кредитної картки /а.с.70/.

Крім того, відповідно до п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку несвоєчасної сплати мінімального обовязкового платежу, який наведений в довідці про умови кредитування, строком повернення кредиту в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості. Отже за обставинами справи 211 день після останнього платежу і нездійснення чергового щомісячного платежу в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн до 25 числа наступного місяця, наступає 25 жовтня 2014 року.

Таким чином, висновок суду про початок строку позовної давності з 17.02.2011 року не відповідає обставинам справи, а отже доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається та ОСОБА_2 не оспорюється, що зобовязання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитних коштів він не виконав в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату щомісячних платежів / а.с. 151/ та визначили строк дії кредитної картки по 11.2013 року /а.с.66/.

Відтак, у межах строку дії кредитної картки щомісячно відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 1.12.2014 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу строку дії кредитної картки.

Таким чином, доводи представника банку про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України банк мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитною лінією (кредитом) не ґрунтуються на законі.

За викладених обставин, нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами після листопада 2014 року не ґрунтується на нормах матеріального права та умовах договору.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач заявив про застосування строків позовної давності (а.с.55), яка з урахуванням того, що позовна давність до основної вимоги не спливла, має бути застосована до вимог про стягнення неустойки.

Відповідач, звернувшись до суду першої інстанції з заявою про надання можливості здійснити перевірку розрахунку суму заборгованості (а.с.97), свій розрахунок не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, розмір нарахованої заборгованості не спростував, а тому судова колегія перевіряючи розрахунок нарахованої заборгованості виходить з умов договору, строку дії картки, в тому числі строку припинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами, розміру наданого та непогашеного тіла кредиту, заяви відповідача про застосування строку позовної давності, яка має бути застосована до вимог про стягнення пені та штрафу в межах строку позовної давності, розрахунку заборгованості, який містить нарахування по 31.12.2016 року, дати подання позовної заяви 17.05.2017 року, пояснень представника позивача з посиланням на умови договору, про нарахування пені та штрафу за різні порушення виконання зобовязання.

А отже, до стягнення підлягає заборгованість за кредитним договором б/н від 17 лютого 2011 року:

по тілу кредиту в сумі 4 989 грн 29 коп.

по відсоткам за користування кредитом в сумі 3 390 грн 29 коп

штрафу 500 грн (фіксованої складова), 418 грн 98 коп (процентна складова)

пені в сумі 700 грн.

а всього в загальній сумі 9 998 грн 56 коп..

Враховуючи вищвикладене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення заборгованості в сумі заявленій в позовній заяві.

Таким чином, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у рішенні суду, обставинам справи рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості.

На підставі викладеного, ст.ст.526,530, 1048,1054,258 ЦК України, керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, п.3 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 лютого 2018 року скасувати, ухвалите нове.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17 лютого 2011 року в загальній сумі 9 998 грн 56 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 4 989 грн 29 коп., відсоткам за користування кредитом в сумі 3 390 грн 29 коп., штрафу 500 грн (фіксованої складова), 418 грн 98 коп (процентна складова), пені в сумі 700 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

ОСОБА_1

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2018 року

Суддя І.В. Склярська