АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Харків

справа № 643/13790/15-ц

провадження № 22-ц/790/2456/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Колтунової А.І.

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5,

особи, які подають апеляційну скаргу: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним та витребування майна з чужого незаконного володіння, з апеляційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова, постановлене 12 вересня 2016 року, під головуванням судді Ференчук О.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом із вказаним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просили визнанти договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 від 12.07.2007 року, посвідченого приватним нотарусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, недійсним, удаваним, витребувати на їх користь з незаконого володіння ОСОБА_8 зазначені 2/3 частини квартири.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що в липні 2007 року вони звернулися до ОСОБА_3 з метою позичити грошові кошти, еквівалентні 35000 доларів США, на що ОСОБА_3 запропонувала укласти з нею договір дарування їхньої частки квартири, що стане гарантією повернення суми позики. Та у разі повернення всієї суми вони скасують угоду. Таким чином, 12.07.2007 року вони уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, відповідно до якого подарували належні їм 2/3 частину квартири № 3 в будинку № 15, що по вул. Родникова в м. Харкові. Після повернення боргу, вони дізналися, що ОСОБА_3 продала зазначену частку квартири ОСОБА_8, тому вимушені були звернутися до суду для захисту своїх порушених прав.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 від 12 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Витребувано з незакононного володіння ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 2/3 частини квартири № 3, що в будинку № 15 по вул. Родникова в м. Харкові.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.11.2016 року виправлено описку в рішенні суду від 12.09.2016 року, та вказано вірно прізвище позивачів «Олейнік».

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.05.2017 року виправлено описку в рішенні суду від 12.09.2016 року та вказано вірно назву вулиці «Родникова».

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_7 вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що з 08.08.2008 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 На підставі іпотечного договору у спільну власність вони набули квартиру АДРЕСА_3. Проте, суд першої інстанції, вирішуючи дану справу по суті не зясував питання про належний склад всіх осіб, які мають брати участь у справі та не залучив до участі у справі співвласницю спірного нерухомого майна, чим порушив вимоги п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України.

Також з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_6, в якій він просив рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що 24.11.2010 року первісним кредитором (первісним позикодавцем, первісним іпотекодержателем) ОСОБА_10 були позичені ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 валютні цінності у сумі 22520 доларів США, про що того ж дня між ними було укладено договір позики, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_13 за реєстровим № 4289. Останні зобовязались повернути ОСОБА_10 позичені кошти частинами, але не пізніше 24.11.2011 року. З метою забезпечення виконання ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 їхніх зобовязань з повернення боргу ОСОБА_10, 24.11.2010 року ОСОБА_8 передав ОСОБА_10 в іпотеку спірну квартиру, про що між ними був укладений іпотечний договір , посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_13 за реєстровим № 4291. Крім того, того ж дня ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які були зареєстровані за адресою іпотечного майна, була складена письмова заява, в якій вони доводили до відома сторін про те, що їм відомі всі умови іпотечного договору та у випадку виникнення передбачених вказаним договором умов вони зобовязуються в місячний термін звільнити та знятися з реєстрації за адресою іпотечної квартири. Вказана письмова заява була посвідчена 24.11.2010 року ПН ХМНО ОСОБА_13 за реєстровим № 4294. За весь час дії договору боржники повернули ОСОБА_10 1800 доларів США. Неповернутими залишилися 20270 доларів США. З метою вирішення спору у позасудовому порядку 14.12.2011 року боржникам були направлені письмові вимоги про виконання зобовязань за договором позики, проте боржниками отримані не були та були повернуті ОСОБА_10 з відмітками про невручення. Оскільки боржники належним чином свої зобовязання з повернення первісному кредитору ОСОБА_10 не виконали, останній вирішив відступити своє право вимоги за договором позики новому кредитору ОСОБА_6, про що між ними був укладений договір про відступлення права вимоги за договором позики, посвідчений 21.09.2012 року ПН ХМНО ОСОБА_13 за реєстровим № 2897. 05.11.2012 року задня уникнення в майбутньому можливих непорозумінь та вирішення питання щодо повернення коштів ОСОБА_6 направив боржникам письмові вимоги, проте листи з вимогою ОСОБА_6 були повернуті йому з причин закінчення терміну їх зберігання. Оскільки боржники свої зобовязання не виконали, ОСОБА_6 звернувся до суду та за результатами розгляду справи № 643/2512/13-ц було постановлене рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на користь ОСОБА_6 суму боргу за договором позики від 24.11.2010 року в розмірі 262028,34 грн. та судові витрати у розмірі 194,99 грн. з кожного. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.02.2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.08.2014 року змінено, позов задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на користь ОСОБА_6 проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 24.11.2010 року в розмірі 89343,19 грн., 351371,53 грн. штрафу (пені) за порушення узятих на себе зобовязань та судові витрати. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

25.05.2016 року ПН Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 на виконання п. 2 ч. 1 ст. 10 та ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєстрував право власності на квартиру № 3, що знаходиться у будинку № 15 по вул. Родниковій в м. Харкові за ОСОБА_6 Таким чином, станом не момент розгляду справи за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 і постановлення оскаржуваного заочного рішення єдиним законним власником спірної квартири був і є ОСОБА_6, тому оспорюваним рішенням суду вирішено питання про його права та обов*язки в той час, як він не був залучений до участі у розгляді справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_4, є удаваним та був вчинений сторонами для приховання іншого правочину.

Колегія суддів вважає, що такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, матеріали справи містять дані про те, що 12 липня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безоплатно передали (подарували) у власність ОСОБА_3 2/3 частини вказаної вище квартири АДРЕСА_5, про що між ними був укладений договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 179 (а.с. 12 т. 2).

03 березня 2008 року ОСОБА_3 передала ОСОБА_12 безоплатно у власність 2/3 частини вказаної вище квартири АДРЕСА_5, про що між ними був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15 JI. П. за реєстровим № 816 (а.с. 13 т. 2).

17 березня 2010 року ОСОБА_16 продав 1/3 частина квартири АДРЕСА_5 з відповідною частиною місць спільного користування ОСОБА_8, про що між ними був укладений договір купівлі-продажу частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 278 (а.с. 14).

20 листопада 2010 року ОСОБА_12 передала ОСОБА_8 безоплатно у власність 2/3 частини вказаної вище квартири АДРЕСА_5, про що між ними був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15 за реєстровим № 4559 (а.с. 15 т. 2).

Таким чином, починаючи з 20 листопада 2010 року, єдиним і одноособовим власником квартири АДРЕСА_5 став ОСОБА_8.

Апеляційним судом встановлено, що 24 листопада 2010 року первісним кредитором ОСОБА_10 були позичені ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 22 520 доларів США.

Того ж дня між ними було укладено Договір позики, 24 листопада 2010 року посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_13 за реєстровим № 4289 (а.с. 16 т. 2).

ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 зобовязались повернути ОСОБА_10 позичені кошти частинами, але не пізніше 24 листопада 2011 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 їхніх зобовязань з повернення ними боргу ОСОБА_10 за вказаним вище договором позики від 24 листопада 2010 року, того ж дня ОСОБА_8 передав іпотекодержателю ОСОБА_10 в іпотеку належну йому квартиру № З (три), що знаходиться в будинку № 15 (пятнадцять) по вулиці Родниковій в місті Харкові, про що між ними був укладений іпотечний договір, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_13 та зареєстрований нею в реєстрі за № 4291 (а.с. 17-18 т. 2).

Оскільки 1/3 частина спірної квартири була придбана подружжям ОСОБА_11 під час зареєстрованого шлюбу, 24 листопада 2010 року дружина іпотекодавця та боржник ОСОБА_17 ще до моменту укладання та посвідчення іпотечного договору надала свою згоду на передання цієї частки квартири в іпотеку ОСОБА_10, а також згоду на передачу права власності первісному іпотеко держателю ОСОБА_10 у разі невиконання або неналежного виконання боржниками їхнього зобовязання з повернення позичених коштів за договором позики.

Вказана письмова згода дружини іпотекодавця та боржниці ОСОБА_17 того ж дня була посвідчена приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_13 за реєстровим № 4288 (а.с. 19 т. 2).

Того ж дня, 24.11.2010 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які були зареєстровані за адресою іпотечного майна, була складена письмова заява, в якій вони доводили до відома сторін про те, що їм відомі всі умови іпотечного договору та у випадку виникнення передбачених вказаним договором умов - вони зобовязуються в місячний термін звільнити та знятися з реєстрації за адресою іпотечної квартири.

Вказана письмова заява ОСОБА_18 та ОСОБА_19 24 листопада 2010 року була посвідчена приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_13 за реєстровим № 4294 (а.с. 20 т. 2).

ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 належним чином не виконали свої зобовязання з повернення ОСОБА_10 позичених у нього коштів та 21 вересня 2012 року ОСОБА_10 відступив своє право вимоги як позикодавця за укладеним ним 24 листопада 2010 року за реєстровим № 4289 із ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 договором позики новому кредитору ОСОБА_6, про що між ними був укладений договір про відступлення права вимоги за договором позики, посвідчений 21 вересня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстровим № 2897 (а.с. 52 т. 2).

У звязку із відступленням права вимоги за договором основного зобовязання, того ж дня первісний іпотеко держатель ОСОБА_10 відступив своє право вимоги як іпотекодержателя за укладеним ним 24 листопада 2010 року за реєстровим № 4289 із ОСОБА_8 іпотечним договором новому іпотекодержателю ОСОБА_6, про що між ними був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений 21 вересня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстровим № 2899 (а.с. 53 т. 2).

25.05.2016 року ПН Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 на виконання п. 2 ч. 1 ст. 10 та ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєстрував право власності на квартиру № 3, що знаходиться у будинку № 15 по вул. Родниковій в м. Харкові за ОСОБА_6

Отже, на час вирішення справи та на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_6 був зареєстрованим власником спірної квартири.

За таких обставин, суд вирішив питання про майнові права ОСОБА_6, ОСОБА_7 при цьому позбавив їх можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема, право брати участь у судовому засіданні, надавати докази та заперечення.

За таких обставин, висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позову є передчасним. Оскільки діюче цивільно-процесуальне законодавство не передбачає можливості залучення до участі у справі осіб на стадії апеляційного провадження, у задоволенні позову необхідно відмовити з тих підстав, що рішенням суду вирішено питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Між тим, позивачі не позбавлені можливості звернутися з цим позовом до належного кола осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_20