Провадження № 2/752/2553/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12.07.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Якушко Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Печерської районної м.Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої особи без згоди та супроводу батька,
позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд до Туреччини (Белек) з 01.06.2018 р. по 30.08.2018 р., малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу і супроводу батька - ОСОБА_2, а також надання дозволу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на оформлення та отримання проїзного документу для виїзду за кордон малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який був розірваний 23.10.2014 р. Від даного шлюбу у сторін народилась дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач категорично відмовляється в добровільному порядку надавати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон.
В результаті зазначених дій позивач в 2015 р. вже зверталась до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька.
09.02.2016 р. відповідно до заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва позов був задоволений та надано дозвіл на тимчасовий виїзд до Грецької Республіки малолітньої ОСОБА_3.
При розгляді даної справи було встановлено, що батько не вчиняє будь-яких дій для оформлення виїзду дитини за кордон в супроводі матері, не надає нотаріально посвідчено згоди на виїзд за межі України.
З аналогічним позовом позивач зверталась до суду і в 2017 році, який також був задоволений.
За проханням доньки позивач клопотала перед відповідачем про надання дозволу на виїзд дитини до Туреччини для відпочинку на морі, однак останній відмовляє у наданні дозволу, чим свідомо блокує тимчасовий виїзд дитини за кордон.
З огляду на викладене, з метою захисту інтересів дитини, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.
Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом за місцем реєстрації.
Оскільки відповідно до положень ст. 131 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду, за згодою позивача, суд вважає за можливе на підставі положень ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надіславши письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, відповідно до яких Орган опіки і піклування Печерської районної в м.Києві державної адміністрації просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 06.06.2009 р.
Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась дитини - ОСОБА_3 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3).
Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16.05.2014 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний.

09.10.2017 р. позивач звернулась до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виїзд доньки ОСОБА_3 за кордон для відпочинку з 01.06.2018 р. по 30.08.2018 р. в супроводі матері до Туреччини, Белек.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що відповідачем були вчинені дії щодо оформлення дозволу на виїзд дитини за кордон та оформлення документів для виїзду без супроводу батька.

Крім того, судом встановлено, що позивач в 2015 р. та в 2017 р. вже зверталась до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька.

Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 09.02.2016 р., яке залишено без змін згідно з ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20.09.2016 р., та рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 07.02.2017 р., що залишено без змін відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 05.07.2017 р., судами було встановлено, що відповідач в добровільному порядку не бажає вирішувати питання виїзду доньки за кордон, чим фактично створює у цьому дитині перешкоди.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа , якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 3, пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

В силу положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Зазначені норми регулюють порядок тимчасового виїзду дитини за кордон, і вирішуючи зазначене питання необхідно зазначати державу прямування та відповідний проміжок часу перебування дитини в цій країні.

Пунктом 16 Правил оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 визначено, що самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків (законних представників), а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що позивач має змогу на забезпечення виїзду дитини за кордон з метою організації її відпочинку, що відповідає інтересам дитини.

Будь-яких доказів того, що мати діє всупереч інтересам неповнолітньої дитини матеріали справи не містять.

Відповідач не надав суду доказів щодо вчинення ним дій після звернення ОСОБА_1 для оформлення у належний спосіб дозволу для виїзду дитини за кордон без супроводу батька.

Зважаючи на викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості і достатності, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, обставини, на які вона посилається у своєму позові, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259,261,265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Печерської районної м.Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої особи без згоди та супроводу батька задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Туреччини (Белек) з 01.06.2018 р. по 30.08.2018 р. малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу і супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на оформлення та отримання проїзного документу для виїзду за кордон малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_1) судові витрати в розмірі 640 гривень.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з днія його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти дняв з моменту вручення йому повного заочного тексту рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя