Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1886/17 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 41 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/1886/17 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації

за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив визнати недостовірною негативну інформацію поширену в листі ФОП ОСОБА_2 від 02.02.2017 р., надісланому на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго», зобовязати ФОП ОСОБА_2 у місячний термін після набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення відповідних листів на адресу ПАТ «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго», органів Національної поліції, Служби безпеки України, Прокуратури Житомирської області, стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у сумі 11 752,00 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.02.2017 р. за місцем його роботи - ПАТ «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» від відповідача надійшов лист, у якому останній звинуватив його, як члена комісії, у вимаганні 25.01.2017 р. грошових коштів у розмірі 2 000,00 доларів США за вирішення питання стосовно складеного напередодні акту порушення Правил користування електричної енергії на об'єкті відповідача та також повідомив в листі, що він (позивач) погрожував йому у разі неотримання зазначених грошових коштів нарахувати штрафні санкції у розмірі близько 200 000,00 грн.

Позивач зазначив, що вказана інформація є недостовірною та вказав, що ним, як головою комісії, та іншими членами комісії, у присутності відповідача було розглянуто акт порушення Правил користування електричної енергії від 16.01.2017 р. та проведено візуальний огляд приладу обліку, вилученого у відповідача під час складання акту порушення, однак враховуючи необхідність проведення експертизи даного приладу обліку, прийнято рішення про направлення останнього на експертизу, питання по акту порушення комісією не розглядалось. Позивач вказав, що суми на зазначеному засіданні не оголошувались, в тому числі щодо можливого нарахування по вказаному акту порушення, оскільки розмір збитків визначається у відповідності до вимог положень ОСОБА_3 визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електроенергією і жодним чином не приймається комісією за власним переконанням. Позивач зазначив, що відповідач порушив його особисті немайнові права на повагу до гідності та честі (ст. 297 ЦК України) та на недоторканність ділової репутації (ст. 299 ЦК України), вказані ним звинувачення є наклепом, не відповідають дійсності та є абсурдними. Такого роду звинувачення у діях які він не вчиняв, псують його ділову репутацію, викликають сумнів у колег та підлеглих щодо незаплямованості репутації, викладені неправдиві відомості порушують стосунки із людьми, з якими він працює та спілкується, позбавляє його можливості реалізації здібностей у професійній діяльності, а також завдали йому глибокі моральні страждання. Виходячи із наведеного, просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2018 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною негативну інформацію поширену в листі ФОП ОСОБА_2 від 26.01.2017 р. надісланому на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго».

Зобовязано ФОП ОСОБА_2 у місячний термін після набрання рішенням суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію, шляхом направлення відповідного листа на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго».

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 240,00 грн.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема зазначає, що відповідачем в листах жодного звинувачення в хабарництві вказано не було, оскільки він виклав обставини так, як вони були йому зрозумілі, що по суті є оціночними судженнями. Інформацію не було розповсюджено в будь-який спосіб для її публічності, позивач не надав доказів завдання реальної шкоди його честі, гідності та ділової репутації. Також при вирішенні спору суд не взяв до уваги правову позицію, викладену в рішенні ЄСПЛ у справі «Сірик проти України», відповідно до якої, зокрема, одним із принципів верховенства права є те, що громадяни повинні мати можливість повідомляти компетентних посадових осіб держави про поведінку службовців, яка їм видається неправомірною або незаконною.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечили, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін. Позивач додатково вказав, що про лист, направлений відповідачем за місцем його роботи, стало відомо усім працівникам. У звязку з цим він відчував незручності, переживання, змушений був виправдовуватись перед співробітниками, надавати різні пояснення, захищаючи свою честь та гідність.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 11.04.2016 року працює на посаді виконуючого обовязки заступника начальника Житомирського РЕМ ПАТ ЕК «Житомиробленерго» з енергозбуту, економіки та комерційних питань (а.с. 6).

Розпорядженням начальника Житомирського РЕМ ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» від 16.01.2017 року його було включено до складу робочої комісії з розгляду актів про порушення споживачами Правил користування електричною енергією (а.с. 7).

Під час здійснення перевірки на обєкті за адресою: м. Житомир, пров. Парниковий, 8, що перебуває у користуванні ФОП ОСОБА_2, були виявлені порушення Правил користування електричною енергією, про що складено Акт № 015680 від 16.01.2017 року (а.с. 8).

В подальшому 25.01.2017 року протоколом № 938 оформлено засідання комісії з розгляду Актів про порушення Правил користування електричною енергією, за яким, комісією у складі в.о. заступника начальника РЕМ ОСОБА_1, членів комісії: в.о. начальника енергоінспекції ОСОБА_5, начальника ДПВ та РБ ОСОБА_6 та секретаря Сивець О.В., за участю ОСОБА_2, розглянуто Акт від 16.01.2017 року № 015680 про порушення СПД ФО ОСОБА_2 Правил користування електричною енергією, на підставі чого, комісія вирішила: акт від 16.01.2017 року № 015680 визнати правомірним, розрахунок по акту виконати відповідно до п. 2.5 ОСОБА_3 по потужності, обчисленої виходячи зі струму навантаження електроустановки, а також рішення щодо нарахування по акту відкласти до отримання результатів експертизи (а.с. 9).

02.02.2017 року на адресу ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» через канцелярію надійшов лист від ОСОБА_2, в якому останній вказав, що «25.01.2017 року комісія у складі заступника начальника Житомирського РЕМ ОСОБА_1, начальника енергоінспекції ОСОБА_5 та інших осіб склала на мене акт про порушення. Разом з тим, мені було запропоновано вирішити питання «мирним шляхом», заплативши за це 2000 доларів США. У разі незгоди вирішити вказане питання саме мирним шляхом, мене попередили, що нарахують мені штраф в розмірі близько 200 000грн. Вказані дії (вимагання) вищевказаних осіб є неправомірними та протиправними, такими, що містять ознаки складу кримінального правопорушення». Також у листі міститься повідомлення про направлення копій цього листа до органів Національної поліції, СБУ та прокуратури Житомирської області (а.с. 5).

Аналогічний лист було направлено до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 66-67).

Провівши перевірку по матеріалах, за зверненням громадянина ОСОБА_2, копія якого 08.04.2017 року надійшла до УЗЕ в Житомирській області з ГУ НП в Житомирській області, по факту порушення законодавства України, на думку автора звернення, працівниками Житомирського РЕМ, старшим оперуповноваженим УЗЕ в Житомирській області ОСОБА_7 зроблено висновок, про те, що перевірку за зверненням громадянина ОСОБА_2 необхідно припинити, оскільки відомості, викладені у зверненні, не знайшли свого обєктивного підтвердження (а.с. 66-67).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив із того, що з огляду на надані сторонами докази, викладена у листі відповідача на адресу ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» інформація стала відома працівникам товариства, проте не знайшла свого підтвердження та є негативною і недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Таким чином, поширенням щодо позивача недостовірної інформації у листі останньому було завдано моральної шкоди, розмір якої оцінено у 2000 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає що вони відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Так, частиною 4 ст. 32 Конституції України кожному громадянину гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честі і гідність інших осіб.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно розяснень викладених в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій ( наприклад, порушення принципів моралі правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно зі ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-якій спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право ( п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Відтак, встановивши, що інформація відносно позивача, висловлена в листі, направленому за адресу ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» стала відома як одній особі керівнику так і невизначеному колу співробітників та не підтверджена доказами, а тому є недостовірною, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що зміст листа має оціночне судження, а тому не є предметом судового захисту, є безпідставними.

Суд першої інстанції, з посиланням на норми матеріального права, дійшов обгрунтованого висновку про те, що зміст листа містить фактичні дані (сума коштів), оцінку дій (вимагання), висловлювання, вказівку на те, що дії позивача мають ознаки складу кримінального правопорушення, вказівку на вчинення дій відреагувати, тобто вжити заходів до винних осіб, а також попередити відповідача про вжиті заходи.

Суд також обгрунтовано вказав, що оціночні судження не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, оскільки це лише висловлена думка, позиція людини, однак в листі відповідача міститься вказівка на проведення дій, яка в свою чергу призвела до перевірки правоохоронними органами, висновок якого спростовує твердження відповідача, а також надання відповідей на листування з приводу спірних правовідносин.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Верховний Суд України у п.16 постанови Пленуму № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи» роз'яснив, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), де зазначено, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію.

В апеляційній скарзі зазначено, що звертаючись із листом до Голови правління ПАТ «ЕК Житомиробленерго» та до Головного Управління Національної поліції в Житомирській області, ФОП ОСОБА_2 реалізував своє конституційне право, передбачене статтею 40 Конституції, а не поширював недостовірну інформацію.

При цьому в апеляційній скарзі міститься посилання на правову позицію, викладену в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Сірик проти України» (Заява №6428/07) від 31 березня 2011 року, в якій ЄСПЛ зазначив, що заявник надіслала свою скаргу щодо С. до державного органу, підлеглою якого остання була, приватним листом і не оприлюднювала його. Суд повторює, що одним із принципів верховенства права є те, що громадяни повинні мати можливість повідомляти компетентних посадових осіб держави про поведінку службовців, яка їм видається неправомірною або незаконною.

Такі доводи є обгрунтованими в частині повідомлення інформації, яка міститься в листі ФОП ОСОБА_2 щодо дій позивача, доведеної до відома Головного Управління Національної поліції в Житомирській області, оскільки до компетенції правоохоронних органів входить обовязок здійснити перевірку щодо викладених в листі обставин.

Відтак, відповідач ФОП ОСОБА_2 скористався своїм конституційним правом на звернення до правоохоронних органів із заявою на неправомірні дії позивача, перевірку яких здійснив уповноважений на це правоохоронний орган.

Суд першої інстанції врахував цю обставину та відмовив в задоволенні вимоги позивача про спростування недостовірної інформації шляхом направлення відповідного листа органам Національної поліції, оскільки в резолютивній частині зазначив про зобовязання відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення відповідного листа лише на адресу ПАТ «ЕК Житомиробленерго».

Позивач також просив направити відповідні листи на адресу Служби Безпеки України та Прокуратури Житомирської області, проте, відповідач вказаним органам листів не направляв, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність вимог в цій частині.

ПАТ «ЕК Житомиробленерго» не є державним органом та тим органом, до компетенції якого відноситься перевірка звернень громадян щодо правомірності чи неправомірності дій осіб.

Вказане підтверджується самим ПАТ «ЕК «Житомиробленерго», яке у листі на адресу ФОП ОСОБА_2 зазначило, що подана інформація містить ознаки кримінального правопорушення і її перевірка віднесена до компетенції виключно правоохоронних органів (а.с. 37).

А тому доводи щодо права направляти звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, про що зазначено у ст. 40 Конституції України, не можуть бути враховані стосовно направлення листа на адресу ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» як компетентного органу. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Сірик проти України» також йдеться про направлення листа державному органу, як компетентному органу.

На підставі положень ст. 23, 280 ЦК України, розяснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки він зазнав душевних страждань, у зв'язку з поширенням відповідачем за місцем його роботи недостовірної інформації, яка полягає в приниженні його честі та ділової репутації. Водночас, враховуючи те, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження розміру заподіяної йому моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди необхідно зменшити з 2000грн. до 1000грн., змінивши рішення суду в цій частині.

Згідно з ч.5 ст.135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Відповідно до ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або викликала справа публічний інтерес.

В матеріалах справи міститься договір про надання правових послуг №17 від 13.02.2017 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_4 та додаткова угода до нього від 02.01.2018 року (а.с.35,123). Адвокатом позивача також надано розрахунок обсягу наданих ним послуг та виконаних робіт, а також квитанція адвоката до прибуткового касового ордера №4 від 20.03.2018 про сплату позивачем на його рахунок 5000грн. (а.с.137,138).

Проте, колегія суддів вважає, що розмір витрат на надання правничої допомоги у цій справі є непропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, є завищеним та приходить до висновку про зменшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на надання правничої допомоги з 5000грн. до 2000грн.

Позивачем також подано до суду апеляційної інстанції документи про витрати на надання йому правничої допомоги адвокатом на стадії апеляційного розгляду на суму 2500грн.

Однак колегія суддів вважає, що такі витрати також є завищеними, оскільки до їх розрахунку, зокрема, включено суму 500грн. за участь адвоката у судовому засіданні апеляційного суду 30.05.2018 року, яке тривало 3 хв. у звязку із задоволенням клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи. Інші витрати належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому з урахуванням наведеного, складності справи, часткового задоволення апеляційної скарги апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000грн. за надання останньому правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2018 року змінити, зменшити суму стягнутої з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 2000грн. до 1000грн., витрат на правничу допомогу з 5000грн. до 2000грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. витрат за надання правничої допомоги в апеляційній інстанції.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.07.2018.

Головуючий Судді