Справа №489/5828/17 23.07.2018
Провадження №22-ц/784/1130/18
Справа № 489/5828/17 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/784/1130/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Базовкіної Т.М., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ПАТ «Банк Форум» - Харитонової М.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк Форум» рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухваленого під головуванням судді Румянцевої Н.О. о 15 годині 53 хвилини 24 квітня 2018 року в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про припинення договору іпотеки,

у с т а н о в и л а :

06 грудня 2017 року ОСОБА_2 пред'явила до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі Банк) зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

19 червня 2007 року Банк, в простій письмовій формі, уклав з ОСОБА_6 кредитний договір № 416/07/02-КЕ, за умовами якого зобов'язувався відкрити тому кредитну лінію на споживчі потреби з лімітом у розмірі 60 000 доларів США, під зворотне зобов'язання позичальника повернути таку ж суму грошових коштів до 18 червня 2012 року, а також вносити щомісячно плату за користування кредитом у розмірі 14 % річних.

Того ж дня, на забезпечення виконання названого кредитного договору, Банк та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки, за яким остання виступила майновим поручителем та передала в іпотеку Банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,40 кв.м. і належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2000 року, оціночною вартістю предмету іпотеки 178 012 гривень 50 копійок.

Вказаний іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. та зареєстрований в реєстрі за № 483 від 19 червня 2007 року. У зв'язку з цим, приватним нотаріусом була накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири.

20 червня 2007 року Банк, в межах загального ліміту, встановленого кредитного договором, надав позичальнику ОСОБА_6 60 000 доларів США, оформивши це додатковою угодою № 1, а 06 жовтня 2008 року теж в межах загального ліміту , за додатковою угодою № 2 - ще 4 500 доларів США.

ОСОБА_6 отримав зазначені грошові суми й використав на свій розсуд.

У зв'язку з тим, що позичальником не виконувалися умови кредитного договору, утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 65 598 доларів США 66 центів, що еквівалентно 524 330 гривням 10 копійкам.

Банк звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою в тому числі і до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів за початковою вартістю, встановленою суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зазначений позов, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2013 року задоволено частково. Ухвалено стягнути заборгованість за кредитом лише з ОСОБА_6 і звернуто стягнення на заставлене майно, передане в іпотеку, та належить ОСОБА_2 на праві власності. У вимогах до інших поручителів відмовлено у зв'язку з припиненням поруки.

За вказаним рішенням, яке набрало законної сили 14 листопада 2013 було видано виконавчий лист № 2/489/626/13.

14 січня 2014 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В рамках виконавчого провадження № 41479027, 18 березня 2016 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції складено акт опису та арешту майна, згідно якого описано та арештовано предмет іпотеки.

07 квітня 2016 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, для визначення ринкової вартості описаного майна.

Згідно вказаного висновку, вартість предмета іпотеки, що на праві власності належить ОСОБА_2, станом на 11 квітня 2016 року складає 780 700,00 грн.

Перші електронні (публічні) торги були призначені з 04 липня 2016 року по 06 липня 2016 року, проте згідно протоколу № 181316 від 06.07.2016 р. за реєстраційним номером лота 154729, вказані торги не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Другі електронні (публічні) торги були в результаті уцінки лота, призначені з 04 серпня 2016 року по 06 серпня 2016 року, які, згідно протоколу № 188793 від 06.08.2016 р., за реєстраційним номером лота 160741, вказані торги не відбулися, у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Треті електронні (публічні) торги були призначені з 08 вересня 2016 року по 10 вересня 2016 року, які згідно протоколу № 196416 від 10.09.2016 р., за реєстраційним номером лота 166844, вказані торги не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

14 вересня 2016 року державним виконавцем направлено лист до публічного ПАТ «Банк Форум», щодо залишення за банком нереалізованого майна боржника, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,40 кв.м, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом та було встановлено п'ятнадцятиденний строк для надання відповіді з моменту отримання листа.

Відповідь від ПАТ «Банк форум» не надходила.

Посилаючись на виписані обставини, ОСОБА_2 просила припинити договір іпотеки від 19 червня 2007, укладений між Банком та ОСОБА_2 на забезпечення виконання кредитного договору укладеного між Банком та ОСОБА_6, двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 52,40 кв.м. і належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2000 року, та зареєстрований в реєстрі за № 483 від 19 червня 2007 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

ПАТ «Банк Форум» подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову.

Скаргу обґрунтовувало невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене рішення суду 1 інстанції скасувати, оскільки суд ухвалив його без додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що Банк не скористався своїм правом залишити за собою предмет іпотеки, який не був реалізований з третіх прилюдних торгів, в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 416/07/02-КЕ від 19 червня 2007 року, а тому є підстави для припинення договору іпотеки за рішенням суду.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області, не погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх не вірними, не обґрунтованими й не законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення районного суду ухвалено не у повній відповідності з виписаним вище, а тому є не законним та не обґрунтованим.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких, зокрема, належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрата переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

За змістом зазначених норм іпотека не припиняється при переході прав на іпотечне майно, якщо не наступили обставини, визначені законом, зокрема статтею 17 Закону України «Про іпотеку» або статтею 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». При цьому факт реалізації іпотечного майна (стаття 17 Закону «Про іпотеку») припиняє іпотеку лише за умови дотримання положень статей 23 та 11 цього Закону (постанова ВСУ України від 31.05.2017 року по справі № 6-1803цс16).

Як вбачається з матеріалів справи, і це ж встановлено судом 1 інстанції, позивач є майновим поручителем по кредитному зобов'язанню ОСОБА_6, яка відповідно до договору іпотеки передала Банку, належне їй на праві приватної власності, нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,40 кв.м. і належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2000 року, оціночною вартістю предмету іпотеки 178 012 гривень 50 копійок (а.с. 6-11).

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2013 року за позовом Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на вищезазначену квартиру.

Це рішення набрало законної сили і перейшло на стадію виконання.

14 січня 2014 року постановою державного виконавця, на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва, було відкрито виконавче провадження № 41479027 та призначено оцінку майна, яка, відповідно висновку експерта, становить 780 700 гривен (а.с. 14-15, 16-17, 18-19, 20).

Інгульським ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області 10 червня 2016 року, до підприємства Миколаївська філія ДП «СЕТАМ» була подана заявка на реалізацію вищевказаного майна (а.с. 23-24).

Електронні торги призначалися тричі, проте за відсутності учасників, допущених до участі торгів, продаж іпотечного майна не відбувся (а.с.25, 30, 35).

14 вересня 2016 року державним виконавцем на адресу Банку було направлено лист про залишення предмету іпотеки за собою в рахунок погашення боргу, оскільки майно з прилюдних торгів так і не було реалізовано.

16 червня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, прийнято рішення №49 про початок ліквідації ПАТ «Банк Форум», а тому Банк не міг прийняти іпотечне майно, оскільки його вартість оцінена в 780 700 гривень, а боргове зобов'язання складає 524 330 гривень 10 копійок, різниця вартості в сумі 256 369 гривень 90 копійок повинна бути повернута Банком на рахунок ВДВС.

Оскільки Банк знаходиться в стані ліквідації та визнаний не платоспроможним, то тягар повернення цих коштів покладається на Державу, яка понесе суттєві збитки.

Відповідно до ч.1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку», за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припинена за рішенням суду.

Пунктом п. 4.2 Іпотечного договору від 19 червня 2007 року передбачено, що дія цього договору припиняється після припинення основного зобов'язання або з інших підстав передбачених Законом України «Про іпотеку».

Так як за основним зобов'язанням ОСОБА_6 борг не погашено, то позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення договору іпотеки не могли бути задоволені. Інших законних підстав для припинення іпотеки сторона позивача не навела і, тим більше, не довела, а суд, на це своєї уваги - не звернув.

За такого, підстав для припинення іпотеки немає і у задоволенні позову слід було відмовити за його недоведеності.

Оскільки районний суд був іншої думки і позов задовольнив, то рішення суду 1 інстанції слід скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Що ж до тверджень ОСОБА_2, про те, що Банк не скористався своїм правом залишити предмет іпотеки за собою, а тому іпотеку необхідно припинити, не заслуговують на увагу, оскільки є невірним тлумаченням названою особою наведеного положення чинного законодавства. Відмова стягувача у залишені за собою предмета іпотеки не була невмотивованою, а викликана інтересами держави, що не позбавляє його права на повторну передачу виконавчого листа на виконання.

Крім того, з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» слід стягнути 1 057 гривень 20 копійок на відшкодування судових витрат в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про припинення договору іпотеки - в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» 1 057 гривень 20 копійок на відшкодування судових витрат в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: Т.М. Базовкіна

В.І. Темнікова

______________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 24 липня 2018 року