Справа № 629/3276/18
Номер провадження 2/629/1260/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.07.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Попова О.Г.,
за участю секретаря - Габор В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лозова Харківської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 громади міста Лозова в особі Лозівської міської ради Харківської області, треті особи: Лозівська державна нотаріальна контора Харківської області, Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, -
в с т а н о в и в:
Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікр. 1АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 30 квітня 1998 року. В обґрунтування позову зазначає, що 30 квітня 1998 року померла його мати ОСОБА_3, на яку за життя було оформлено квартиру, яка розташована за адресою: м. Лозова, мікрорайон 1АДРЕСА_2. При зверненні до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 нотаріус затребував правовстановлюючі документи на майно щодо належності вказаної квартири спадкодавцю, однак оригінал свідоцтва про право власності на житло був загублений. Отримати дублікат правовстановлюючого документа позивач не має можливості, оскільки ВАТ «ЛКМЗ» визнано банкрутом, а ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» не є його правонаступником. Крім того архівний фонд, що зберігається у ТОВ «ЛКМЗ», не містить документів, що виготовлялися у процесі приватизації державного житлового фонду. Про втрату договору купівлі-продажу вищевказаної квартири було подано оголошення в газету «Голос Лозівщини». 24 травня 2018 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: м. Лозова, Харківської області, мікрорайон 1АДРЕСА_1 в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу.
В судове засідання позивач не зявився, його інтереси в суді представляє ОСОБА_4
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні.
Третя особа Лозівська державна нотаріальна контора Харківської області, надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, прийняття рішення по справі залишають на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_6 Федерації, що підтверджується копією паспорту № 32 00 869669, виданого 02.07.2001 року Бєловським УВС Кемеровської області (а.с.5).
Згідно ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обовязки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.
Позивач є сином ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-КЛ № 223976 від 15.02.1972 року, виданого відділом РАЦС № 2 м. Свердловська, актовий запис № 154 (а.с.6).
30 квітня 1998 року в місті Лозова Харківської області померла матір позивача ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації смертей відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківської області зроблено актовий запис № 285 від 08.11.2017 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії І- ВЛ № 608379 від 08 листопада 2017 року (а.с.7).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікр. 1АДРЕСА_1.
Вищезазначена квартира на праві власності належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Лозівським ковальсько-механічним заводом 17 травня 1993 року, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області № 6 від 15.11.2017 року, в якій зазначено, що згідно архівних реєстраційних матеріалів підприємств, серед зареєстрованих будинків (квартир) в місті Лозова та Лозівському районі, станом на 01.01.2013 року квартира, розташовано за адресою - Харківська область, м. Лозова, мікр. 1АДРЕСА_1 оформлена та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 (а.с.10).
В листі від 02.07.2018 року № 1033/01-16 в.о. завідуючої Лозівскої державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_7 зазначено, що на підставі заяви позивача від 05.05.1998 року заведено спадкову справу №2.7./307-1998 щодо майна його матері ОСОБА_3, яка померла 30.04.1998 року та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, мікр. 1АДРЕСА_1, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.30-36).
Позивач є єдиним спадкоємцем, який звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини.
Оскільки, квартира, розташована за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікр. 1АДРЕСА_1, знаходиться на території України, позивач через свого представника, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру до Лозівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Однак, на підставі п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру, що підтверджується постановою від 24.05.2018 року (а.с.8-9).
В листі ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» № 495/563 від 26.12.2017 року зазначено, що ТОВ «ЛКМЗ», як новоутворений субєкт підприємницької діяльності, не є правонаступником ліквідованих державного підприємства ЛКМЗ та ВАТ «ЛКМЗ», відповідно до діючого законодавства України не має повноважень у питанням приватизації нерухомості в т.ч. жилої, ведення відповідної документації та видачі документів, які посвідчують право власності на житло тих чи інших осіб (а.с.12).
З листа виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області № 3169/02-13-7 від 28.11.2017 року вбачається, що свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру оформлено та видано 17 травня 1993 року Лозівським ковальсько-механічним заводом, тобто ні Лозівська міська рада, ні її виконавчий комітет не оформлювали та не видавали вказаний документ, тому не мають законних підстав для видачі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікр. 1АДРЕСА_1 (а.с.11).
В звязку з втратою свідоцтва про право власності на житло було подано оголошення в засобах масової інформації, що підтверджується копією газети «Голос Лозівщини» (13-15).
Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору щодо спадкування прав на майно, яке знаходиться за кордоном, або за участю іноземця, необхідно зясовувати, чи існує договір про правову допомогу з цією країною, і чи в цьому договорі не передбачені інші правила щодо спадкування, ніж в українському законодавстві.
Згідно із ч. 2 ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, укладеної 22 січня 1993 року, підписаної 12 державами-учасницями, в тому числі Росією та Україною, ратифікованої Україною 10 листопада 1994 року, право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.
Частина 1ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачає, що виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ст. 71 розділу Х Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
У відповідності до законодавства України спадкування здійснюється на підставі наступних норм права.
Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Таким чином позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3, оскільки інші спадкоємці першої черги відсутні.
Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Позивач своєчасно подав заяву про прийняття спадщини, тому вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, тому суд вважає, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки а ні Закон України «Про міжнародне приватне право», а ні ЦК України не містить твердження про те, що сумісне проживання спадкодавця та спадкоємця повинно бути на території України.
Таким чином відповідно до положень ч.ч.1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Загальний термін на прийняття спадщини встановлено до вимог ст. 1270 ЦК України у 6 місяців і розпочинається з дня відкриття спадщини. Після закінчення цього терміну у спадкоємця виникає право на отримання свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно згідно ст. 1298 Цивільного кодексу України видається після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які своєчасно прийняли спадщину (подача заяви про прийняття спадщини чи спільне сумісне проживання на момент смерті спадкодавця), жодними строками не обмежується, і звертатися за одержанням свідоцтва про право на спадщину можна будь-коли після закінчення шестимісячного строку.
Для оформлення спадщини в нотаріальній конторі нотаріусу необхідно надати оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. У позивача такий оригінал документу відсутній, оскільки був втрачений ще за життя матері.
Як розяснив Пленум ВСУ у пункті 23 своєї постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.
У постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.
Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на квартиру, але нотаріусом було відмовлено з причин, відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця. Суд вважає, що звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права.
Таким чином, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3, в даному випадку позивач не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у нього виникло у звязку із смертю матері, позов є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.12,13,30,76-89,258,259,263-265,268,273,352,354 ЦПК України, ст.ст.328, 1268, 1270, 1296, 1298 ЦК України, Законом України «Про міжнародне приватне право», суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3 РФ, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий 02.07.2001 року 2 відділом міліції Бєловського УВС Кемеровської області РФ, зареєстрований та проживає: ОСОБА_6 Федерація, АДРЕСА_3, право власності на квартиру, розташовану за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікр. 1АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 30 квітня 1998 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи також до Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 РФ, громадянин ОСОБА_6 Федерації, НОМЕР_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований та мешкає за адресою: ОСОБА_6 Федерація, АДРЕСА_3.

Представник позивача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5 РФ, громадянин України, НОМЕР_3, виданий Лозівським РВ ГУ ДМС України в Харківській області 27.08.2014 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрований та мешкає за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікр. 2АДРЕСА_4.

Відповідач - ОСОБА_2 громада міста Лозова Харківської області, місцезнаходження: Харківська область, м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1, .

Третя особа - Лозівська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Харківській області, місцезнаходження: Харківська область, м. Лозова, вул. Михайло Грушевського, буд. 7.

Третя особа - Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, місцезнаходження: Харківська область, м. Лозова, мікр. 1, буд. 17, .

Суддя О.Г.Попов