_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3858/18
Провадження № 4-с/520/54/18
УХВАЛА

06.07.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі

судді Пучкової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, заінтересована особа ПАТ «Марфін банк», про зняття арешту з майна», -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, яку надалі уточнив, на дії державного виконавця Георгієва В.І., у якій просив суд визнати дії державного виконавця в рамках ВП №53022903 неправомірними та такими, що порушують Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та такими, що порушують вимоги ст.48 ч.6 та ст.51 ч.7 Закону України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку».

Представник стягувача ПАТ «МТБ Банк» та державний виконавець Георгієв В.І. проти задоволення скарги заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Дослідивши матеріали скарги та надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до ст.48 ч.5 та 6 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке, згідно із законом, не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з ст.51 ч.7 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Судом встановлено, що 01.11.2005 р. між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у валюті 40000 дол. США. В цей же день між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким остання взяла на себе зобовязання відповідати за належне виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором. Також між вказаними особами та банком 3.11.2005 р. укладено договір іпотеки, за яким предмет іпотеки - земельна ділянка площею 0,03 га, за адресою: м. Одеса пров. Псковський, 12, передається в іпотеку. Іпотека розповсюджується, на всі невіддільні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують та виникнуть у майбутньому.

На цій земельній ділянці збудовано будинок, загальною площею 160,2 кв.м., який зареєстровано за ними на праві спільної часткової власності, тобто, по 1/2 частині кожному.

25 листопада 2009 року Київським районним судом м. Одеси видано судовий наказ про солідарне стягнення з скаржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 28311,06 доларів США та 4719,78 грн., а також судового збору у розмірі 850 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30 грн., який, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", входить до переліку документів, які підлягають виконанню.

25 січня 2010 року судовий наказ набрав законної сили та перебуває на виконанні Другого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

30 листопада 2016 року від стягувача ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», була подана заява про примусове виконання.

01 грудня 2016 року Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу № 2-н-2082/2009 року, виданого Київським районним судом м. Одеси.

08.12.2017 р. державним виконавцем, відповідно до вимог ст.48 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», накладено арешт на земельну ділянку та будинок за вказаною адресою.

16.01.2018 року державним виконавцем були винесені постанови про призначення субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна з питань встановлення ринкової вартості арештованого та описаного майна, а 19.01.2018р. отримано Звіт про експертну грошову оцінку майна ТОВ «КБ Домінанта».

19.02.2018 року державним виконавцем, відповідно до "Порядку реалізації арештованого майна", затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2831/5, була направлена заявка та документи щодо реалізації арештованого майна на електронних торгах в рамках виконавчого провадження № 53022903 у вигляді звернення стягнення на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки № 12, по пров. Псковському, у м. Одесі, що належить скаржникові.

Вказані обставини також підтверджуються даними виконавчого провадження 53022903, яке було оглянуто у судовому засіданні.

Скаржник посилається на те, що державний виконавець передав на реалізацію вказане майно, проігнорував вимоги ст.48 ч.3 Закону України «Про виконавче провадження» та Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» . Оскільки у боржника-скаржника відсутні кошти та інші цінності, достатні для задоволення вимог стягувача-банку, то державний виконавець правомірно, на підставі ст.48 ч.5 Закону України «Про виконавче провадження», звернув стягнення на земельну ділянку та будинок. Також, відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу", та/або предметом іпотеки, згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає, як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що,зокрема, таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя.

Суд зазначає, що місцем постійного проживання скаржника, який знаходиться у шлюбі з іншою особою, ніж поручитель ОСОБА_2, є інша адреса - квартира 115, по вулиці Гайдара, 58, в м. Одесі, а отже, норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у цьому випадку до скаржника не застосовуються.

Крім цього, житловий будинок не є предметом іпотеки та не є придбаним за рахунок коштів, які отримані заявником за кредитним договором.

Крім того, скаржник посилається на порушення державник виконавцем вимог ст.48 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження», що він не звернувся до суду для визначення частки, на яку слід звернути стягнення. Суд зазначає, що не вбачає у даному випадку будь-яких порушень, оскільки частки співвласників майна вже визначені правовстановлюючими документами, а отже, у такому зверненні до суду не має необхідності.

Крім того, суд зазначає, що скаржник посилався на те, що у будинку, який передано на реалізацію ДП «Сетам», зареєстровані його неповнолітні діти. Як встановлено ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.05.2018 року у цивільній справі № 520/3857/18, таку реєстрацію дітей скаржник зробив на наступний день після того, як від ОСОБА_2 йому стало відомо про здійснення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію майна 17.03.2018р. Згідно з ст.29 ЦК України, місцем проживання малолітніх дітей є місце проживання їх батьків. Оскільки батьками цих дітей є скаржник та ОСОБА_3 і їхнє постійне місце проживання знаходиться за іншою адресою, то суд вбачає у таких діях скаржника зловживання з метою створити перепони для проведення виконавчих дій, тому ставиться до цих пояснень критично. Суд звертає увагу, що у своїй скарзі скаржник наголошував, що не отримував від державного виконавця жодної кореспонденції щодо виконання зазначеного судового наказу, оскільки не мешкав за адресою: м. Одеса, пров.Псковський,12.

Таким чином, порушення, наведені у скарзі, не знайшли свого підтвердження, отже, у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 447-451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4, заінтересована особа ПАТ «Марфін банк», про зняття арешту з майна» залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Пучкова І. М.