провадження № 2-з/752/131/18
УХВАЛА

13.07.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Конельської А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

У заяві про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, ОСОБА_1 просить:

-заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об'єкта нерухомості - двокімнатної квартири № 44, загальною площею 65,0 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1;

-заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії з володіння, користування, розпорядження двокімнатною квартирою № 44, загальною площею 65,0 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі знімати з реєстрації мешканців вказаної квартири, вселяти інших осіб, проникати до квартири, укладати договори щодо оренди та відчуження квартири, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій.

В обґрунтування заяви зазначено про те, що 31.05.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 673 100 грн. 31.05.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за вказаним вище договором позики від 31.05.2017 року. Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2017 року.

02.07.2018 року ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо про те, що змінено власника вказаної вище квартири 11.12.2017 року з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки від 31.05.2017 року, а в подальшому вказану вище квартиру відчужено 01.06.2018 року на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 01.06.2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Заявник ОСОБА_1 вказує на порушення умов п. 6.4 договору іпотеки від 31.05.2017 року при перереєстрації права власності на предмет іпотеки, оскільки він, як іпотекодавець, не отримував вимоги про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, що позбавило його права на усунення вимог іпотеко держателя в частині виконання основного зобов'язання за договором позики, у встановлений умовами договору строк.

Зазначає про протиправність дій державного реєстратора Київської філії КП «Благоустрій Крюківщини» Рудник Ю.І. при реєстрації 11.12.2017 року права власності за ОСОБА_4 на предмет іпотеки, а в подальшому і відчуження квартири АДРЕСА_1 на користь третьої особи - ОСОБА_3, а також на недійсність договорі купівлі-продажу квартири від 01.06.2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

За вказаних обставин, з метою перешкоджання подальшого протиправного відчуження квартири АДРЕСА_1 та перереєстрації права власності на вказане майно, збереження вказаного майно до постановлення судового рішення по суті спору, просить вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви.

Суд дослідивши матеріали справи за поданою заявою, приходить до наступного.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов'язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У поданій заяві заявник вказує на протиправність дій державного реєстратора Київської філії КП «Благоустрій Крюківщини» Рудник Ю.І. щодо вчинення 11.12.2017 року реєстраційної дії: зміна власника квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки від 31.05.2017 року.

Разом з тим, жодних доказів в обґрунтування вказаної обставини, які б підтверджували здійснення 11.12.2017 року державним реєстратором Київської філії КП «Благоустрій Крюківщини» Рудник Ю.І. реєстраційної дії: зміна власника квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки від 31.05.2017 року, заявником до заяви про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви не додано.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доказів, наданих в обґрунтування таких доводів, суд надходить до висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя