ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року

м.Суми

Справа №591/4906/17

Номер провадження 22-ц/788/1183/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Сумигаз»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2018 року в складі судді Грищенко О.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 14 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», яка мотивована тим, що вона є мешканцем багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1.

З березня до квітня 2017 року індивідуальні газові лічильники були встановлені всім мешканцям будинку, крім квартири, де мешкає вона.

Всупереч вимогам чинного законодавства її заява від 09 березня 2017 року про встановлення індивідуального квартирного газового лічильника за кошти відповідача у квартирі № 81, протиправно не була задоволена з підстав, не передбачених жодною нормою чинного законодавства, з посиланням у письмовій відповіді від 04 квітня 2017 року на таку, що не відповідає дійсності обставину про самовільне її втручання в газорозподільчу систему.

Просила зобов'язати відповідача встановити їй індивідуальний квартирний газовий лічильник в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Сумигаз» встановити ОСОБА_1 індивідуальний квартирний газовий лічильник в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнуто з ПАТ «Сумигаз» в дохід держави судовий збір в сумі 640 гривень 00 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд передчасно дійшов висновку про порушення прав позивача, оскільки строк виконання обов'язку відповідача із забезпечення побутових споживачів, які використовують газ тільки для приготування їжі спливає 01 січня 2021 року. Зазначає, що представниками оператора ГРМ здійснювався вихід за адресою: АДРЕСА_1 для проведення перевірки використання газу, проте позивачем неодноразово відмовлялось у такому доступі, що унеможливлювало достовірно встановити, яким чином позивач використовує газ.

Вказує, що суд, поклавши на відповідача обов'язок встановити позивачу індивідуальний прилад обліку газу, не навів мотивів, чому саме із переліку можливих виконавців робіт із встановлення вузлів обліку природного газу було вибрано саме відповідача.

Також зазначає, що законодавець чітко визначив, що обов'язковою умовою забезпечення споживача комерційним приладом обліку є існування договірних правовідносин, чого позивачем не доведено, а суд не звернув уваги, що неможливо застосувати до спірних правовідносини приписи Закону України «Про забезпечення комерційного природного газу» без встановлення факту існування договірних правовідносин.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» - ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є мешканцем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1.

У березні-квітні 2017 року індивідуальні квартирні газові лічильники були встановлені всім мешканцям вищевказаного будинку, крім квартири, де мешкає позивач.

09 березня 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до відповідача із письмовою заявою, в якій просив відповідно до вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення газового лічильника в квартирі АДРЕСА_1 за рахунок коштів ПАТ «Сумигаз» (а.с. 4).

З наданої ОСОБА_5 відповіді ПАТ «Сумигаз» від 04 квітня 2017 року № 36/9421 вбачається, що за обліковими даними ПАТ «Сумигаз» до квартири АДРЕСА_1 розподілявся та поставлявся природний газ до 15 листопада 2012 року (припинено газопостачання 15 листопада 2012 року у зв'язку із самовільним втручанням споживача в газорозподільну систему). Для вирішення питання забезпечення комерційного обліку газу по об'єкту побутового споживача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 необхідно спочатку вирішити питання відновлення газопостачання квартири (а.с. 5).

З копії проектної документації на монтаж та прийом в експлуатацію газового обладнання по АДРЕСА_1 вбачається, що квартира ОСОБА_1 обладнана газовою плитою ПГ-4 для приготування їжі (а.с. 30-37).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що право позивача як побутового споживача газу порушене, а тому підлягає захисту шляхом зобов'язання ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» встановити їй індивідуальний квартирний газовий лічильник у квартирі АДРЕСА_1.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 15 ЦК України передбачено, передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порядок та підстави забезпечення населення приладами обліку природного газу врегульований Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Законом України «Про ринок природного газу», Главою 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494.

За приписами ст. ст. 2, 3, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції Закону від 21 грудня 2017 року, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Частиною 1 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: 1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Отже, враховуючи зазначені норми закону, обов'язок із встановлення лічильників газу покладений на суб'єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що обов'язком ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» є виконання робіт з оснащення лічильниками, а у ОСОБА_3, як споживача послуг - обов'язок щодо забезпечення комерційного обліку природного газу.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» зобов'язаний виконати вимоги Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та встановити у квартирі позивача газовий лічильний, оскільки у проектно-технічній документації на газове обладнання зазначено, що квартири по вул. Харківській, 2/1 обладнані газовими плитами ПГ-4 для приготування їжі.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, всупереч зазначеним вимогам закону, не надав суду доказів того, що позивач не забезпечив доступ до квартири АДРЕСА_1 працівникам оператора ГРМ та перешкоджав встановленню індивідуального газового лічильника.

З листа ТОВ «Сумитеплоенерго» від 06 жовтня 2017 року вбачається, що у квартирі позивача з 27 вересня 2017 року встановлено джерело автономного теплопостачання.

Відповідач не надав і матеріали справи не містять належних і допустимих доказів втручання позивача в систему газопостачання у квартирі АДРЕСА_1.

Так, згідно з приписами глави 5 розділу XI Кодексу, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 11 до цього Кодексу.

Акт про порушення після пред'явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об'єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення.

Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення.

Представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов'язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень.

У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали: або більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою; або представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об'єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи.

Акт про порушення щодо відмови побутового споживача (фізичної особи) в доступі до власного об'єкта вважається дійсним, якщо його підписали представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення їх осіб.

У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення про це робиться відмітка в обох примірниках акта про порушення, один з яких надсилається споживачу (несанкціонованому споживачу) рекомендованим поштовим відправленням.

Споживач (несанкціонований споживач) та представники Оператора ГРМ під час виявлення порушення та складання акта про порушення мають право здійснювати фото- та відеозйомку для фіксації виявленого порушення чи інших дій та фактів, про що зазначається в акті про порушення.

До акта про порушення сторонами можуть бути додані пояснення, зауваження, заперечення та докази, перелік яких (за наявності) зазначається в акті про порушення.

На дату складання акта про порушення представник Оператора ГРМ забезпечує усунення виявленого порушення, про що в акті про порушення робиться відповідний запис. У разі неможливості усунути порушення на дату складання акта про порушення (відсутні відповідні засоби чи повноваження) представник Оператора ГРМ робить відповідний запис в акті про порушення та надалі забезпечує контроль за усуненням порушення, що підтверджується окремо складеним актом про усунення порушення.

Під час складання акта про порушення, акта про усунення порушення, акта про припинення/відновлення газопостачання тощо представниками Оператора ГРМ обов'язково фіксуються та зазначаються у вищезазначених актах показання лічильника газу (ЗВТ), за винятком випадків відмови у доступі до об'єкта споживача, де розташований лічильник газу (ЗВТ).

Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.

При складанні акта про порушення представник Оператора ГРМ зазначає в ньому про необхідність споживача (несанкціонованого споживача) бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення, та визначає: 1) місцезнаходження комісії з розгляду актів про порушення; 2) дату та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися складений акт про порушення; 3) контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо часу та місця засідання комісії).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що права позивача на день ухвалення рішення не є порушеними, на думку колегії суддів апеляційного суду, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції з досліджених доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що невстановлення газового лічильника у 2017 році у квартирі позивача разом з іншими мешканцями будинку № 2/1 по вул. Харківська у м. Суми порушує його право на отримання в належно облікованій кількості природного газу для приватних потреб.

Крім того, аналіз фактів у справі свідчить про те, що з часу надання відповіді відповідачем на звернення позивача - фактичну відмову у встановленні лічильника газу в його квартирі (з квітня 2017 року) як на день звернення до суду, так і на час ухвалення рішення суду по суті спору, зазначений лічильник у позивача не був установлений, що свідчить про триваючий характер порушення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зміна чинного законодавства щодо строків установлення лічильників у побутових споживачів для приготування їжі у жодний спосіб не усуває існуючого порушення права позивача, оскільки невмотивована відмова у встановленні вказаного вище обладнання, без посилання на норми чинного законодавства, є проявом дискримінації по відношенню до позивача і відповідно порушенням принципу забезпечення захисту прав та інтересів споживачів природного газу.

Доводи апеляційної скарги про те, шо позивачем було обмежено доступ працівникам оператора ГРМ до квартири з метою з'ясування обставин використання нею газу, також є необґрунтованими, оскільки недопуск представників відповідача до квартири позивача з метою огляду та перевірки стану споживання газу не підтверджено відповідними доказами.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що в рішенні суду не наведено мотивів, чому саме на відповідача покладено обов'язок зі встановлення газового лічильника, оскільки суд першої інстанції правильно установив, що відповідач на території м. Суми надає послуги з розподілу природного газу і також пов'язаний із позивачем здійсненням господарської діяльності із забезпечення газопостачання до його квартири.

Твердження апеляційної скарги про те, що обов'язковою умовою для забезпечення споживача комерційним приладом обліку є існування договірних правовідносин між сторонами є безпідставними, оскільки позивач станом на виникнення вказаного спору мав статус побутового споживача газу, використовуючи на оплатній основі природний газ для власних потреб, в тому числі і для приготування їжі виключно за місцем проживання (п.23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»), тобто між сторонами спору на час його виникнення в силу ст. ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» склалися фактичні договірні відносини з надання та споживання газу, які відповідно до норм чинного законодавства, не є припиненими.

На думку колегії суддів апеляційного суду, відсутність чи наявність договірних відносин між сторонами спору не звільняє відповідача від обов'язку установлювати засоби обліку споживання природного газу у житлі фізичних осіб, оскільки за змістом норм Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначальним для зазначеного вище питання є набуття фізичною особою (власником чи користувачем житла) фактичного статусу споживача послуг із газопостачання для побутових потреб.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи і надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю.Кононенко

Т.А.Левченко

С.С.Ткачук