Провадження № 2/234/342/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Данелюк О.М.

при секретарі Аксеніної В.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1, що мешкає за адресою: м. Краматорськ, вул. Паркова, буд.№37, кв.№101

до

ОСОБА_3, що мешкає за адресою: м. Краматорськ, вул. Ушакова, буд.№66.

про визнання недійсним заповіту, -

Обставини справи:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Із позову вбачається, що 27.08.2017 року померла ОСОБА_5. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з частини будинку №22 по вул. Суворова в м.Краматорську з прибудинковими будівлями, земельної ділянки, на який розташований будинок. Позивачка є племінницею померлої, як донька її рідного брата. Інших спадкоємців за законом немає. Звернувшись до нотаріуса для прийняття спадщини, позивачка дізналася про існування заповіту її тітки ОСОБА_5, посвідченого державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори 17.07.2017 року за реєстром №704. Вподальшому позивачка дізналася, що заповіт складений на користь ОСОБА_3 Відповідно до заповіту, зробленого ОСОБА_6 - чоловіком ОСОБА_5, 17.08.2013 року, усе його майно заповідано позивачки та вона зобовязана надати право довічного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 дружині ОСОБА_5 14.11.2014 року ОСОБА_6 помер. Оскільки спадкове майно було придбане подружжям ОСОБА_6 в шлюбі, а дружина померлого, будучи непрацездатною мала право на обовязкову долю спадщини після смерті чоловіка, позивачка отримала право на ? частину спадкового майна, яке прийняла шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 09.06.2015 року, ОСОБА_5 доручила позивачці вести її справи та представляти інтереси, повязані з оформленням на її ім'я спадщини після смерті ОСОБА_6 Після отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно ОСОБА_5, позивачка не отримала свідоцтва про право власності на належну їй частку, оскільки в неї з ОСОБА_5 була домовленість про перехід їй права власності на усе майно після її смерті, про що вона зробила відповідний заповіт, посвідчений у Третій державній нотаріальній конторі м. Краматорська. Невдовзі, у звязку із станом здоров'я, ОСОБА_5 стала виявляти неадекватну поведінку. Незважаючи на те, що позивачка здійснювала догляд за нею, вона стала висловлювати надумані претензії, в неї постійно змінювався настрій, зявилися фобії, що її хочуть обікрасти. Влітку 2017 року відбувся випадок, коли ОСОБА_5 викликала поліцію з приводу того, що позивачка начебто вкрала у неї квіти та інші насадження. Така поведінка свідчила про розумовий розлад ОСОБА_5, тому для збереження спокійного стану, позивачка обмежила своє спілкування із тіткою, стала рідше її відвідувати та здійснювала допомогу через сусідів. Вже після смерті ОСОБА_5 позивачці стало відомо, що після заповіту, здійсненого на її користь, вона зробила ще декілька заповітів, останній з яких був зроблений близько за місяць до смерті на користь відповідачки. Останній період до смерті, щонайменше за рік, ОСОБА_5 страждала на гіпертонічну хворобу, атеросклероз, та померла у лікарні у віці 91 рік. За таких обставин, позивачка просить визнати заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 недійсним.

Позивачка та її представник, у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили його задовольнити.

Відповідачка та її представник позов не визнали, надали письмові заперечення, із яких вбачається, що померла ОСОБА_5 мала законне право скласти заповіт на користь відповідачки ОСОБА_3 Цей заповіт останній, а отже він скасовує попередні заповіти. Більше того, підставою складання заповіту, саме на користь відповідачки є те, що позивачка хоч і рідною племінницею і водночас єдиною родичкою померлої ніякого догляду за тіткою не здійснювала, участі у її житті не приймала. ОСОБА_5 померла у віці - 91 рік. Дійсно, вона, як всі люди похилого віку страждала на деякі хвороби, серед них - хронічна ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба, інфікована трофічна виразка правої гомілки. Жодне із захворювань не відноситься до психічних і не може свідчити про психічний розлад померлої. Крім того, оскільки ОСОБА_5 мала язви на ногах, вона вкрай потребувала сторонньої опіки, і шукала її спочатку у племінниці, згодом у інших людей. Саме відповідачка ОСОБА_3 останні роки життя померлої опікувалася нею, здійснила поховання. Просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні відповідачка та її представник доводи заперечень підтримали та просили у задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_8 знав майже 16 років, тому що проживав однією родиною з ОСОБА_1 Останні роки ОСОБА_5 була дуже важка в спілкуванні, проявляла агресію, забувала деякі речі. Позивачка постійно провідувала ОСОБА_5, носила їй продукти харчування.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що померла її двоюрідна бабуся. Останнім часом у неї була не зовсім адекватна поведінка, казала, що у неї всі все крадуть.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що померла ОСОБА_5 його сусідка. Часто бачив на подвірні у неї брата, він допомагав їй по господарству. Відповідачку декілька разів бачив, що вона робила не знає.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що з ОСОБА_8 познайомилася в лікарні у 2015 році. Потім у 2016 році, вона провідувала її у терапевтичному відділенні і остання пропонувала піклуватися про неї, допомагати по господарству, а вона складе заповіт на будинок на неї.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що ОСОБА_5 знала з 2002 року, як сусідку. Бабушка постійно з кимось сварилася, викликала поліцію, декілька разів переписувала заповіт, в тому числі і на неї. До неї часто приходив рідний брат, онука, своїх рідних дітей не мала. Похованням ОСОБА_5 займалася відповідачка, соціальні працівники постійно змінювалася, так як вона всіх підозрювала у крадіжках.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що ОСОБА_5 знає багато років, тому що проживає неподалеку і приносила їй субсидію. Проживала вона одна, її родичів ніколи не бачила. Бабушка хворіла, а саме боліли ноги, але вона все розуміла, і до останнього дня завжди розуміла свої дії. Постійно до неї приходила відповідачка, допомагала в огороді, готувала їжу.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_5 знала багато років, тому що проживали разом через паркан. Після смерті чоловіка бабушка мешкала сама, ніяких родичів вона не бачила. Ліда до останніх днів все розуміла, сама собі викликала таксі, знімала пенсію з картки. Відповідачка останні два роки допомагала померлій по господарству, приносила продукти харчування, поховала її. Нікого із родичів на похованні вона не бачила.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що знає ОСОБА_5 багато років, тому що раніше проживала напроти. Ніколи не бачила там позивачку та її дітей. Постійно по господарству їй допомагала відповідачка, прибирала огород, приносила продукти харчування.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що ОСОБА_5 знає багато років, проживала через 9 будинків від неї. 17 числа кожного місяця, вона зустрічала її біля воріт, так як отримувала пенсію і проходила біля будинку ОСОБА_5. Після смерті чоловіка, вона проживала одна, завжди добре виглядала, чітко розмовляла, все розуміла. Останній раз бачила її у листопаді 2016 року, вона поповнювала самостійно собі мобільний телефон. Бабушка була дуже активна, їй ніхто не допомагав.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона працює на посаді голови експертної комісії при КЛМУ «Обласна психіатрична лікарня», експерт-психіатр вищого класу, експертний стаж 32 роки. В акті судово - психіатричної експертизи №37 у відношенні ОСОБА_5 допущена описка. У тексті на сторінці 3 вказано, що у справі мається заповіт від 17.07.2017 року, а в мотивувальній частині на сторінці 6 вказано, що «ОСОБА_5, що померла 27.08.2017 року на період складання заповіту 14.07.2017 року», правильним вважати 17.07.2017 року.

13.10.2017 року судом винесено ухвалу про відкриття провадження по справі та призначено справу до попереднього розгляду на 23.10.2018 року.

23.10.2017 року судом винесено ухвалу про попередній розгляд та справу призначеного до розгляду на 30.10.2017 року.

22.03.2018 року за клопотанням представника позивача судом призначено судово-психіатричну експертизу та провадження зупинене.

04.06.2018 року після проведення експертизи провадження по справі відновлено.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Судом встановлені такі правовідносини.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства визначеного цим кодексом.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є - договори та інші правочини.

Одним із способів захисту цивільних прав і інтересів, згідно п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

За положеннями ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину, згідно ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За вимогами ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, згідно ст.1234 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в своїх роз'ясненнях, які містяться в п.10 постанови №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року із змінами, внесеними 25.12.1992 року постановою №13, 25.05.98 року постановою №15, звертав увагу судів на те, що правила ст.55 ЦК України (в редакції 1963 року) поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.). Для визначення наявності такого стану на момент укладення угоди суд призначає судову психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Відповідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування відповідно ст.1223 ЦК України мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, дата оформлення 07.09.2017 року, ОСОБА_5 померла 27.08ю2017 року (а.с.4).

Згідно заповіту від 17.08.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори ОСОБА_18, ОСОБА_6 заповідав усе своє майно на день смерть ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобовязує її надати право довічного проживання та користування жилим будинком №22 в м.Краматорську по вул. Суворова його дружині- Оборіній ОСОБА_19 (а.с.7).

Згідно заповіту від 17.07.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори ОСОБА_20, ОСОБА_5Г, заповіла усе своє майно ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровано №704.(а.с.20).

Згідно довідки специализованого комунального підприємства «Ритуальна служба» від 22.09.2017 року, похованням ОСОБА_5 займалася ОСОБА_3 (а.с.23).

Згідно актового запису про смерть №2713 від 17.11.2014 років помер ОСОБА_6 у віці 90 років. (а.с.23).

Згідно актового запису про смерть №2295 від 28 серпня 2017 року, ОСОБА_5 померла у віці 91 рік.(а.с.56).

Згідно з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи за №37 від 07.05.2018 року, СПЕК при КЛПУ «ОПЛ м. Словянська», ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_4 на період складання заповіту 14.07.2017 року на користь ОСОБА_3 страждала хронічною психічною хворобою у формі органічного розладу особистості з о вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та бердовими ідеями внаслідок сосудистої патології (гіпертонична хвороба 3 стадії). За своїм психічним станом здоров'я ОСОБА_5 на момент складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. (а.с.102-108).

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона працює на посаді голови експертної комісії при КЛМУ «Обласна психіатрична лікарня», експерт-психіатр вищого класу, експертний стаж 32 роки. В акті судово - психіатричної експертизи №37 у відношенні ОСОБА_8 допущена описка. У тексті на сторінці 3 вказано, що у справі мається заповіт від 17.07.2017 року, а в мотивувальній частині на сторінці 6 вказано, що «ОСОБА_8, що померла 27.08.2017 року на період складання заповіту 14.07.2017 року», правильним вважати 17.07.2017 року.

Згідно довідки, підписаною головою СПЕК ОСОБА_17 в акті посмертної судово психіатричної експертизи №37 у відношенні ОСОБА_5 допущена описка. В тексті на стр. 3 вказано, що «у справі мається заповіт ОСОБА_5Г.» від 17.07.2017 року про те, що все своє майно вона заповідає ОСОБА_3, а в мотивувальній частині на стр.6 вказано, що «ОСОБА_5, 1926 р.н, помела 27.08.2017 року на період складання заповіту 14.07.2017 року на користь ОСОБА_3В, правильно вважати 17.07.2017 року (а.с.119).

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №37 від 07.05.2018 року КЛПУ «ОПЛ» м. Словянська», судом встановлено, що експертиза була проведена експертною комісією в складі трьох експертів, які мають стаж експертної діяльності від 10 до 32 років, що свідчить про їх фаховий рівень. Експерти попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та відмови від виконання покладених обовязків за ст.ст.384, 385 КК України. При проведенні експертизи були використані лише матеріали справи та медичні документи, які надані судом. Дослідження проводилось в межах питань, які поставлені судом і висновки мають відповідь на всі запитання які поставлені судом.

Суду не представлені будь-які докази, в підтвердження пояснень представника відповідача щодо сумнівного висновку судово-психіатричної експертизи, висловлено лише припущення, при цьому належних обґрунтувань для підстав проведення повторної експертизи не наведено, додаткових документів, які б стосувалися предмета дослідження суду не надано.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, суд вважає належним, достатнім та допустимим доказом висновок посмертної судово-психіатрич6ної експертизи №37 від 07.05.2018 року КЛПУ «ОПЛ м. Словянська».

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час складання заповіту на користь ОСОБА_22, 17.07.2017 року, ОСОБА_5 за станом свого здоровя не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання заповіту недійсним.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, ст.ст.1217, 1222, 1223 ЦК України,- суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 17.07.2017 року та посвідчений державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори ОСОБА_20 - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області.

Суддя

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя