Справа № 522/6376/18
Провадження №2-о/522/331/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси:

в складі: головуючої судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду 12.04.2018 року з заявою про встановлення факту проживання на території України, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області.

В обґрунтування заяви вказано, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 маючи намір подати клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну, звернувся до ГУ ДМС в Одеській області за консультацією про можливість його отримання. Підставю для надання дозволу на імміграцію має стати той факт, що мати заявника ОСОБА_4 в період з 14.05.1977 року по 10.07.1980 року постійно проживала на території України та була прописана за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, буд. 1а (гуртожиток). Заявнику розяснили, що до документів, що підтверджують факт проживання обовязково має додаватися рішення суду. Тож для отримання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 звернувся до суду та просив встановити факт, щ громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 безперервно на законних підставах проживала на території України до 24.08.1991 року в період з 14.06.1977 року по 10.07.1980 року.

Ухвалою суду від 16.04.2018 року заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання залишено без руху.

24.04.2018 року представник заявника подала заяву про встановлення факту проживання в новій редакції, згідно якої недоліки заяви було усунено.

Ухвалою суду від 27.04.2018 року провадження у справі відкрите, розгляд справи призначено на 04.06.2018 року у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 04.06.2018 року закрите підготовче засідання, справа призначена до розгляду по суті на 05.07.2018 року.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 пояснила, що мати заявника проживала на території України, що підтверджується довідками з гуртожитку. Зацікавлена особа не приймає дані довідки, а вимагає рішення суду. Є заява від ОСОБА_6, якою останній надав згоду на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 На запитання представника ГУ ДМС В Одеській області ОСОБА_7 представник заявника вказала, що на разі заявник знаходиться в ОСОБА_3, коли він приїхав вперше в Україну їй не відомо. На запитання головуючого, представник зазначила, що нерухомого майна ОСОБА_1 в Україні немає, а мати його постійно проживала у ОСОБА_3 та є громадянкою ОСОБА_3, але копії її паспорту, на жаль, не має.

Представник ГУ ДМС В Одеській області ОСОБА_7 При перевірці бази даних було встановлено, що офіційних звернень до ГУ ДМС в Одеській області від ОСОБА_1 не надходила, проте він повинен був звернутися до відповідного підрозділу з відповідними документами, якщо у нього є право на імміграції відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство». Представник зацікавленої особи, вказав, що довідка надана на підтвердження факту проживання викликає сумніви, адже вона не оформлена у відповідності до чинного законодавства України.

Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 факт проживання якої на території України має намір встановити заявник є матірю ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СЛ №465923.

ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_3, що підтверджується паспортом №АN0547556, видним 03.07.2013 року.

ОСОБА_1 має намір зареєструвати місце свого проживання на території України та має згоду власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_8. Проте офіційно не звертався до відповідних органів з таким проханням.

Певні види справ про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені ч. 1 ст. 315 ЦПК України, проте наведений перелік не вичерпний, та ч. 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З заяви ОСОБА_1 вбачається, що факт проживання на території України його матері необхідно йому для отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Також даною статтею встановлений перелік документів, необхідний для отримання дозволу на імміграцію.

Зі слів представника зацікавленої особи ОСОБА_1 з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну не звертався до відділу ГУ ДМС в Одеській область взагалі. Матеріалами справи твердження позивача з цього приводу не підтверджується.

Мета заяви про встановлення факту, що має юридичне значення в цілому та, зокрема, факту проживання на території України, є обовязковою та має бути зазначена у заяві про встановлення факту та в рішення суду, що випливає зі ст. 318, 319 ЦПК України.

Матеріалами справи не підтверджується, що ОСОБА_1 звертався до відділу Державного міграційної служби з заявою про надання дозволу на імміграцію, відмови ДМС до позову та в подальшому не долучено.

Згідно Довідки Луганської обласної дитячої лікарні №2/15 від 20.02.2013 року ОСОБА_4 в період з 14.06.1977 року до 10.07.1980 року мешкала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (гуртожиток). До довідки додано інформаційну карту, де наявна відмітка про прописку та про виписку.

Згідно ст. 8 Закону України «Про громадянство України» соба, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" ( 1543-12 ), або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися бо постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської ОСОБА_2, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної ОСОБА_2 (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У суду виникають сумніви щодо достовірності довідки Луганської обласної дитячої лікарні №2/15 від 20.02.2013 року, зважаючи на наступне.

Єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності передбачені Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженими Наказом Міністерства Юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5.

Відповідно до п. 7.1 Правил №1000/5 Посадові особи підписують документи в межах своїх повноважень, визначених у положеннях (статутах) установи, положеннях про структурні підрозділи, посадових інструкціях, розпорядчому документі про розподіл обовязків між керівником та його заступниками тощо. У зазначених документах визначається також порядок підписання документів іншими особами в разі відсутності керівника установи та посадових осіб, які уповноважені їх підписувати. Право підписання документів може надаватися посадовим та іншим особам на підставі довіреності.

Довідка від 20.02.2013 року підписана паспортистом Луганської обласної дитячої клінічної лікарні ОСОБА_9, проте до довідки не додано документу, що підтверджує повноваження паспортиста підписувати документи такого типу, а підпис керівника установи на довідці відсутній. Крім того печатка на документі має штам гуртожиток, що свідчить що це не є основною печаткою підприємства.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, зважаючи на те що довідка яку надав заявник не є належним доказом, інших належних доказів не надано, суд вважає не доведеність мети заявника для встановлення факту проживання, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України.

Керуючись Законом України «Про імміграцію», ст. 8 Закону України «Про громадянство України», ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст.1-13, 76-81, 83, 89, 223, 293, 315, 316, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт №AN0547556, 65012, АДРЕСА_1), заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області (, м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44), про встановлення факту проживання на території України відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 13.07.2018 року.

Суддя: Л.В.Домусчі