Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 р. м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді - Чулуп О.С.

при секретарі - Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2, ОСОБА_3

про визнання права власності

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів в якому зазначила, що на підставі нотаріально посвідченого договору довічного утримання від 04.08.2003р., укладеного між нею та ОСОБА_4, позивач набула права власності на житловий будинок №69 по вул.Цілинна у м. Миколаєві. Право власності будо зареєстроване позивачем у реєстрі прав на нерухоме майно 15.07.2004 р. Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,10га наданій для будівництва та обслуговування житлового будинку. Дана земельна ділянка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV- МК № 014329. Позивач вказує, що земельна ділянка, на якій розташований вищевказаний жилий будинок, не була предметом договору довічного утримання, в зв?язку з чим залишилась зареєстрованою за попереднім власником житлового будинку - за ОСОБА_4 Позивач вказує, що ОСОБА_4 04.11.2006р. померла. Спадщину після неї прийняли відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Позивач вважає, що набувши право власності на житловий будинок до неї перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний будинок і яка необхідна для його обслуговування, тому просила визнати за нею право власності на вказаний жилий будинок. Позивач у судове засідання не з?явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі позовні вимоги визнали, у судове засідання не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено договір довічного утримання від 04.08.2003р. згідно якого ОСОБА_4 передає у власність позивачу ОСОБА_1 житловий будинок №69 по вул.Цілинній в м. Миколаєві взамін чого ОСОБА_1 зобов?язується надавати ОСОБА_4 довічне матеріальне забезпечення.

Судом досліджено витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 4149739 від 15.07.2004р. відповідно до якого ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання зареєструвала житловий будинок № 69 по вул. Цілинній в м. Миколаєві.

Судом досліджено державний акт на право приватної власності на землю серії IV-МК №014329 згідно якого ОСОБА_4 на підставі рішення Миколаївської міської ради від 11.07.2000р. надано у приватну власнісь земельну ділянку площею 0,1000га за адресою: м.Миколаїв вул.Цілинна,69, для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд.

Судом досліджено свідоцтво про смерть серії I-ФП №041743 згідно якого ОСОБА_4 померла 04.11.2006р.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти.

За правилами статті 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади, та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.п. п. 18 Постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» після 31 грудня 2001 року (і до 01 січня 2004 року) при набутті особою у власність будинку, будівлі, споруди право власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщені будівлі або яка необхідна для їх обслуговування могло переходити до набувача відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод.

Згідно ст.754 ЦК України набувач за договором довічного утримання не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину.

Отже, оскільки згідно ст.754 ЦК України набувач не має права до смерті відчужувача розпоряджатися майном, яке він набуває за договором довічного утримання, то право власності в повному обсязі виникає у набувача лише після смерті відчужувача. Таким чином, оскільки право власності на жилий будинок виникло у позивача за договором довічного утримання у повному обсязі лише після смерті відчужувача, і оскільки відчужувач помер, то до позивача як до особи, яка набула право власності на жилий будинок, розміщений на спірній земельній ділянці, що перебувала у власності іншої особи, перейшло право власності на спірну земельну ділянку, на якій розміщений жилий будинок.

Керуючись ст.ст.4,12,81,82,206,258,259,263,264,265,354,355 ЦПК України, ст.ст.328,754,758 ЦК України, ст.ст.120,125,131 ЗК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,10га, яка розташована за адресою: м.Миколаїв смт.Тернівка вул.Цілинна, 69, для обслуговування індивідуального жилого будинку та господарських споруд

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, апеляційна скарга протягом тридцяти днів після подання заяви про оскарження до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Суддя