Справа № 361/6752/16-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/2412/18 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 51 17.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у складі судді Сердинського В.С., ухвалене в м. Бровари 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Броварська районна державна адміністрація Київської області про позбавлення батьківських прав,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2011 року з ОСОБА_2, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Під час подружнього життя в них народилася дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею, а відповідач окремо, спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею.

Відповідач життям дочки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, аліментів, стягнутих з нього рішенням Славутицького міського суду Київської області, не сплачує, дитина не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, дитині за місцем проживання забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення.

Броварська районна державна адміністрація Київської області зробила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 15 липня 2016 року, в якому зазначила, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2017 року позов задоволено, позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що справа розглянута без участі відповідача, який жодного разу не був повідомлений про розгляд справи.

Висновок Броварської районної державної адміністрації від 15 липня 2016 року за підписом не уповноваженої на те особи, є неналежним та недопустимим доказом у справі. Неповнолітня особа - дитина відповідача постійно проживала з позивачем у м. Славутич, тобто Броварська районна державна адміністрація перевищила свої права та повноваження, тому що висновок надається за місцем проживання дитини, але Служба у справах дітей та сім'ї Славутицької міської ради не була залучена до участі у справі.

Згідно п. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, але такий висновок в матеріалах справи відсутній.

Згідно п. 4 ст. 19 СК України справа обов'язково розглядається за участю органу опіки та піклування, але в матеріалах справи відсутні докази участі цього органу при розгляді справи, також відсутній відзив або заперечення Броварської районної державної адміністрації, суд не з'ясував причину неявки 31 травня 2017 року третьої особи до суду та причини ненадання нового висновку.

Позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновку виконкому та попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказує, що апеляційна скарга зводиться до власного тлумачення ОСОБА_2 норм права та переоцінки доказів. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували підписання неуповноваженою особою висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, перевищення прав та повноважень Броварською районною державною адміністрацією при прийнятті висновку від 15 липня 2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав; на спростування обставин, вказаних в акті обстеження умов проживання від 22 вересня 2016 року, відповідачем доказів також надано не було.

Наявність інтересу до дитини відповідач обґрунтовує фактом оскарження ним рішення про позбавлення батьківських прав. Разом з тим, сам факт заперечення відповідача проти позову та оскарження судового рішення про позбавлення його батьківських прав не може свідчити про прояв інтересу до дитини, будь-яких активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дитини відповідач не вчиняв, доказів, які б свідчили про дійсність таких намірів, відповідачем надано не було.

Доводи апеляційної скарги щодо дій позивача у перешкоді відповідачу у здійсненні своїх батьківських обов'язків є необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 30 липня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб, розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2014 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

15 липня 2016 року Броварською районною державною адміністрацією Київської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4. Встановлено, що з 2015 року і по цей час батько малолітньої з сім'єю не проживає. ОСОБА_4 разом із матір'ю зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2. Ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька жодного разу не отримала від батька жодного подарунка або іграшки на день народження. ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідував і не відвідує ОСОБА_4 вдома, у дошкільному навчальному закладі, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Все вищезазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Більше того, він не з'явився на жодне засідання комісії з питань захисту прав дитини, запрошення на які надсилалися йому неодноразово (а. с. 11).

22 вересня 2016 року службою у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області складено акт обстеження умов проживання № 01-19/67, у результаті обстеження комісія визнала задовільними житлово-побутові умови за адресою АДРЕСА_2. Для дитини ОСОБА_4 створено всі умови для проживання та гармонійного розвитку. Під час бесіди з матір'ю ОСОБА_3 щодо вивчення питання участі батька ОСОБА_2 у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_4, враховуючи письмові докази, які вона надала, стало відомо, що батько не спілкується, не телефонує, подарунки не дарує, кошти не надає, зі святами не вітає, станом здоров'я не цікавиться, до дитячого навчального закладу не звертався. ОСОБА_2 до служби у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Славутицької міської ради з питань участі його у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 не звертався (а. с. 12).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від обов'язків по виховання своєї малолітньої доньки, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи із наступного.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 вказувала, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а тому він має бути позбавлений батьківських прав.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), яка відповідно до статті 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як роз'яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Задовольняючи позов та позбавивши ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини, суд першої інстанції не врахував наведених роз'яснень, усунувся від повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батька до дитини.

Поза увагою суду залишились те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов'язків та те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач навмисно ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками.

Такими доказами самі по собі не можуть бути довідка з дошкільного навчального закладу щодо невідвідування батьком дитини, довідка про неотримання стягнутих із відповідача аліментів та акт обстеження умов проживання дитини, оскільки в будь-якому із них відсутнє посилання на особисті пояснення ОСОБА_2, а отже вони як не доводять, так і не спростовують обставин, на які посилалася позивач.

Також судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку Броварської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 15 липня 2016 року № 898/01-12про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, який не є достатньо обґрунтованим, оскільки із нього не вбачається, що органом опіки та піклування з'ясовувалися у відповідача причини його поведінки та встановлювалася її навмисність щодо невиконання батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки.

В матеріалах справи відсутні докази, що до ОСОБА_2 раніше застосовувалися попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ).

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність об'єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки ОСОБА_2 та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно доньки, а отже, і про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута без участі відповідача, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених цим Кодексом, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки.

Разом із тим в матеріалах справи відсутні докази про вручення відповідачу судових повісток, рішення 31 травня 2017 року в порушення вищенаведених вимог ЦПК України ухвалене судом першої інстанції без участі відповідача, який не був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Оскільки справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду і відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу, серед іншого, такою підставою, таке порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 826,80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

ОСОБА_3 відмовити в позові до ОСОБА_2, третя особа Броварська районна державна адміністрація Київської області про позбавлення батьківських прав.

Стягнути із ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (Київська область, Броварський район, с. Велика Димерка, вул. Бобрицька 20-а, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 826,80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 18 липня 2018 року.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.