Справа № 182/6506/16-ц
Провадження № 2/0182/445/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2018 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 28.11.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.2-5), яким просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 30.11.2011 року в розмірі 269493,41 грн., з яких основна сума боргу 79897,00 грн., 3% річних 11945,00 грн., пеня 107355,32 грн., інфляційні витрати 70295,09 грн.; заборгованість за договором позики від 09.12.2011 року в розмірі 520417,15 грн., з яких основна сума боргу 79899,00 грн., передбачений розпискою штраф у вигляді сплати 1000 грн. за кожен тиждень прострочення 253000,00 грн., 3% річних 11656,00 грн., пеня 105865,09 грн., інфляційні витрати 69997,06 грн.; судовий збір в розмірі 6890,00 грн.

В обґрунтування вимог посилався на наступні обставини.

30.11.2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем було власноруч написано розписку, за умовами якої він-позивач передав відповідачу, грошову суму в розмірі 10000,00 доларів США, що станом на 30.11.2011 року за курсом Національного Банку України становило 79897,00 грн., зі строком повернення 07.12.2011 року.

09.12.2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 був укладений ще один договір позики, на підтвердження якого відповідачем було власноруч написано розписку, за умовами якої він-позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 10000,00 доларів США, що за курсом Національного Банку України становило 79899,00 грн., зі строком повернення 21.01.2012 року.

Згідно договору позики від 09.12.2011 року у разі невиплати боргу в зазначений строк відповідач зобовязався сплатити йому проценти за користування грошовими коштами в сумі 1000,00грн. за кожен тиждень прострочення повернення боргу.

У вказані строки ОСОБА_4 грошові кошти не повернув. 26.10.2016 року він направив на адресу відповідача письмову претензію про повернення суми боргу, відповіді не отримав.

Добровільно врегулювати спір не вдається, відповідач від виконання свого зобовязання ухиляється, неодноразово давав обіцянки сплати борг, проте на час звернення до суду борг не сплатив.

Станом на 30.11.2016 року прострочення за договором позики від 30.11.2011 року становить 1819 днів, заборгованість складає 269493,41 грн., з яких основна сума боргу 79897,00 грн., 3% річних 11945,00 грн., пеня 107355,32 грн., інфляційні витрати 70295,09 грн.

За договором позики від 09.12.2011 року прострочення становить 1775 днів, що дорівнює 253 тижням, заборгованість складає 520417,15 грн., з яких основна сума боргу 79899,00 грн., передбачений розпискою штраф 253000,00 грн. (1000 грн. за кожен тиждень прострочення), 3% річних 11656,00 грн., пеня 105865,09 грн., інфляційні витрати 69997,06 грн.

Загальна сума заборгованості складає 789810,56 грн.

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.12.2016 року (а.с.21), провадження по справі було відкрито у відповідності до ст.122 ЦПК України (в редакції, яка діяла на той час).

15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій редакції.

Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач у судове засідання не зявився, був повідомлений про день, час і місце розгляду справи належним чином. До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 02.07.2018 року о 14.00 год., як не вручений у звязку із закінченням терміну зберігання (а.с.54). Судова повістка у відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою. У судовому засіданні 27.11.2017 року позивач викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що після його неодноразових звернень до відповідача про повернення суми боргу його побили невідомі. Десь у 2016 році він звертався до працівника міліції на вулиці, офіційно до правоохоронних органів не звертався. Раніше в суд не звертався, бо боявся. Після того, як він виїхав з м. Дніпро не боїться.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, був повідомлений про день, час і місце розгляду справи належним чином. В матеріалах справи наявне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.55). Судова повістка вручена відповідно до п.1 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Від представника позивача заяв про розгляд справи за його відсутності або про відкладення справи до суду не надходило. У судовому засіданні 27.11.2017 року представник позивача викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав, просив задовольнити. Вважає, що за договором розписки від 09.12.2011 року договір триває, він не закінчився. Зазначив, що відповідач не відмовляється від боргу, а просить застосувати строк позовної давності.

Згідно ч.5 ст.130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки ї цій особі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.34).

У матеріалах справи наявне клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 від 01.09.2017 року (а.с.28), яким просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову.

У матеріалах справи наявне клопотання представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 від 14.12.2017 року про поновлення строків на стягнення заборгованості (а.с.42-45). В обґрунтування клопотання послався на те, що строк звернення до суду позивачем пропущено у звязку з тим, що відповідач разом з невідомими особами погрожували розправою позивачу та його родині в разі звернення до правоохоронних органів та суду з вимогою повернення боргу, нанесли позивачу тілесні ушкодження.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутністю такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Вивчивши матеріали справи, беручі до уваги пояснення позивача та представника позивача надані раніше, клопотання представників сторін щодо строків позовної давності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з копії розписки від 30.11.2011 року (а.с.8), ОСОБА_4, паспорт АК803816, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 12 Б кв.69, зобовязувався повернути взяті у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США в строк до 07.12.2011 року. Оригіналу вказаної розписки суду позивачем не було надано.

Як вбачається з копії розписки від 09.12.2011 року (а.с.9), ОСОБА_4, паспорт АК803816, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 12 Б (69), зобовязувався повернути ОСОБА_3 гроші взяті у борг в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США в строк до 21 січня 2012 року. У разі неповернення суми в зазначений строк зобовязався виплатити проценти в сумі 1000,00 (одна тисяча) гривень за кожний тиждень прострочення. Оригіналу вказаної розписки суду позивачем не було надано.

Відповідач обізнаний про розгляд судом даного позову, заперечень щодо отримання ним грошових коштів за вказаними розписками до суду не надходило. Представник відповідача обставин щодо отримання відповідачем грошових коштів за вказаними розписками не оспорював, подав до суду 01.09.2017 року клопотання щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 28.11.2016 року (а.с.2-5). В обґрунтування вимог позову надав копію розписки від 30.11.2011 року (а.с.8), копію розписки від 09.12.2011року, (а.с.9), претензію від 26.10.2016 року адресовану ОСОБА_4 щодо повернення суми боргу за розписками від 30.11.2011 року та від 09.12.2011 року (а.с.10) та ксерокопію фіскального чеку на підтвердження направлення претензії (а.с.11), довідку про курс НБУ на 30.11.2011 року та 09.12.2011 року (а.с.12), розрахунки щодо суми боргу (а.с.13-16). Доказів щодо вручення претензії надано не було.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з положеннями ч.ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спору, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові.

В абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Пунктом першим статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Як вбачається з доказів по справі, позивач знав про порушення свого цивільного права за невиконанням договору позики за розпискою від 30.11.2011 року з 07.12.2011 року, за невиконанням договору позики за розпискою від 09.12.2011 року з 21.01.2012 року (строки виконання зобовязання), але звернувся до суду за захистом своїх порушених прав по грошовому зобовязанню тільки 28.11.2016 року.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання представника позивача ОСОБА_5 на те, що строк звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин у звязку з погрозами з боку відповідача розправою позивачу та його родині в разі звернення до правоохоронних органів та суду з вимогою про повернення боргу, суд до уваги не приймає, так як належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин суду представлено не було. Позивач був обізнаний щодо адреси місця проживання та реєстрації відповідача та не був позбавлений права звернення до правоохоронних органів з відповідною заявою щодо погроз на його адресу, не був позбавлений права на звернення до суду з позовом в межах строків позовної давності. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Поважних причин пропуску позивачем строку позовної давності судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у поновленні строків позовної давності позивачу відмовити.

Виходячи з встановлених обставин суд вважає за необхідне застосувати позовну давність, про сплив якої заявлено представником відповідача, що відповідає положенням ч.3 ст.267 ЦПК України.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 30.11.2011 року та договором позики від 09.12.2011 року за спливом позовної давності, оскільки встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даними вимогами.

Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на його користь сплачений судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись, ст.ст. 253, 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, м. Пятихатки, вул. Садова (до перейменування вул. Желєзнякова), буд.106) до ОСОБА_4 (НОМЕР_2, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: ОСОБА_1