Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 520/11782/13-ц

провадження № 61-20937 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

представник відповідача - ОСОБА_7;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на ухвалу Київського районного суду м. Одеси у складі судді Огренич І. В. від 20 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сегеди С. М., Гірняк Л. А., від 30 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 14 жовтня 2010 року між ним та ОСОБА_6 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у борг грошові кошти у розмірі 108 тис. доларів США із наступним їх поверненням.

Відповідач борг не повернув, на вимоги не реагував, у зв'язку із чим ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь борг у розмірі 108 тис. доларів США за курсом Національного банку України на момент ухвалення судом рішення.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про залишення його позову без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_4 без розгляду, суд першої інстанції виходив із положень пункту 4 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, якими визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо спір між тими ж сторонами, про той самий предмет позову із тих самих підстав розглядається в іншому суді.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року - без змін.

Погоджуючись із ухвалою районного суду, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, який у подальшому просив залишити без розгляду, так як в іншому суді розглядається справа за позовом ОСОБА_8, правонаступником якого він є, до ОСОБА_6 про стягнення вищевказаного боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні дії. Отже, районний суд правомірно залишив первісний позов ОСОБА_4 без розгляду за підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про закриття провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, чим було порушено його права. Також судами було порушено процесуальний порядок розгляду заяви ОСОБА_4 про залишення його позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, оскільки не було вирішено попередню заяву заявника про відмову від позову у зв'язку із вирішенням спору у позасудовому порядку. Якщо б суд задовольнив заяву позивача про відмову від позову і, як наслідок, закрив провадження у справі, то це б виключило подальший розгляд заяви про залишення позову без розгляду. Крім того, заяву позивача розглянуто у суді першої інстанції неповноважним складом суду.

У травні 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, в якій зазначав, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими фактично на користь відповідача. Доводи касаційної скарги зводяться до цитування положень норм процесуального права, проте не зазначається, які саме порушення були допущені судами. Посилання на те, що ОСОБА_6 не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи безпідставні, так як у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача про розгляд справи. Доводи заявника про те, що судом першої інстанції не було розглянуто первісну заяву позивача про відмову від позову, так як спір було вирішено у позасудовому порядку, також не заслуговують на увагу, оскільки вказана заява позивача про відмову від позову була предметом розгляду суду першої інстанції та її було залишено без розгляду ухвалою від 20 жовтня 2017 року за заявою ОСОБА_4 і ця ухвала набрала законної сили та ніким не оскаржена.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 6 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

20 жовтня 2017 року ОСОБА_4 подав до суду першої інстанції заяву про залишення його позовної заяви про стягнення боргу у розмірі 108 тис. доларів США за договором позики без розгляду з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, оскільки у провадженні Київського районного суду м. Одеси (у складі іншого судді) знаходиться на розгляді справа за позовом ОСОБА_8, правонаступником якого є ОСОБА_4, до ОСОБА_6 про стягнення вищевказаного боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні дії (т. 2, а. с. 16).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

За таких обставин суди, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли до правильного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики без розгляду на підставі його заяви з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, оскільки спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

Доводи касаційної скарги про те, що судами порушено порядок вирішення цього питання, оскільки суд не вирішив попередню заяву позивача про відмову від позову у зв'язку з вирішенням спору у позасудовому порядку,безпідставні, так як вказана заява позивача про відмову від позову була предметом розгляду суду першої інстанції і її було залишено без розгляду ухвалою від 20 жовтня 2017 року за заявою ОСОБА_4 (т. 2, а. с. 31).

Посилання касаційної скарги про те, що заяву ОСОБА_4 про залишення його позовної заяви без розгляду було розглянуто неповноважним складом суду також не заслуговують на увагу, оскільки розгляд цієї справи було здійснено суддею, якого визначено автоматизованою системою документообігу суду згідно вимог статті 11-1 ЦПК України 2004 року (т. 2, а. с. 2).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк