Справа № 346/2055/17
Провадження № 22-ц/779/671/2018
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Коломийської місцевої прокуратури в інтересах Нижньовербізької сільської ради об'єднаної територіальної громади Коломийського району до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування записів про право власності на земельні ділянки, повернення земельних ділянок, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 01 березня 2018 року та додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року, постановлені у складі судді Беркещук Б.Б. в м. Коломиї,

в с т а н о в и в :

11.05.2017 року Коломийська місцева прокуратура в інтересах Нижньовербізької сільської ради об'єднаної територіальної громади Коломийського району звернулась з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок.

В заяві зазначила, що рішенням Нижньовербізької сільської ради від 13.07.2010 року №2009-30/2010 ОСОБА_3 надано дозвіл на виконання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, а рішенням сільської ради від 26 жовтня 2010 року №2055-34/2010 - затверджено технічну документацію по виготовленню Державного акту на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 1,9638 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі рішення сільської від 26 жовтня 2010 року №2055-34/2010 24 березня 2011 року ОСОБА_3 було видано державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_1 - на земельну ділянку площею 0,3198 га урочище «Царина», НОМЕР_2 - на земельну ділянку площею 0,56 га АДРЕСА_3, НОМЕР_4 - на земельну ділянку площею 0,7340 га АДРЕСА_1, та НОМЕР_3 - на земельну ділянку площею 0,35 га АДРЕСА_2.

За договорами купівлі-продажу від 18.05.2011 року та від 19.05.2011 року ОСОБА_3 відчужила земельні ділянки площею 0,56 га та 0,35 га відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а за договором дарування від 19.05.2011 року - відчужила земельну ділянку площею 0,7340 га ОСОБА_5

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 отримала у приватну власність земельні ділянки загальною площею 1,9638 га на підставі підроблених головою сільської ради ОСОБА_7 рішень, що встановлено вироком Коломийського міськрайонного суду від 10.10.2016 року, який набрав законної сили, позивач просив визнати незаконними та скасувати вищезазначені державні акти на право власності на земельні ділянки та повернути земельні ділянки загальною площею 1,9638 га загальною вартістю 549 800 грн. з чужого незаконного володіння Нижньовербізькій сільській раді.

14.12.2017 року Коломийська місцева прокуратура подала заяву про збільшення позовних вимог та просила зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 0,3198 га до земель запасу Нижньовербізької ОТГ, скасувати запис про право власності на земельну ділянку площею 0,56 га, зареєстрованого за ОСОБА_6, та зобов'язати ОСОБА_6 повернути вказану земельну ділянку до земель запасу Нижньовербізької ОТГ, скасувати запис про право власності на земельну ділянку площею 0,7340 га, зареєстрованого за ОСОБА_5 та зобов'язати ОСОБА_5 повернути вказану земельну ділянку до земель запасу Нижньовербізької ОТГ, скасувати запис про право власності на земельну ділянку площею 0,35 га, зареєстрованого за ОСОБА_4, та зобов'язати ОСОБА_4 повернути вказану земельну ділянку до земель запасу Нижньовербізької ОТГ.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01 березня 2018 року позов задоволено.

Постановлено визнати недійсними та скасувати: державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3198 га урочище «Царина»в с. Нижній Вербіж Коломийського району Івано-Франківської області серія НОМЕР_1 кадастровий номер НОМЕР_6 від 24.03.2011, виданий ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства;

державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5600 га по АДРЕСА_3 Коломийського району Івано-Франківської області серія НОМЕР_2 кадастровий номер НОМЕР_5 від 24.03.2011, виданий ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства;

державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,7340 га по АДРЕСА_1 Коломийського району Івано-Франківської області серія НОМЕР_4 кадастровий номер НОМЕР_7 від 24.03.2011, виданий ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства;

державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3500 га по АДРЕСА_1 Коломийського району Івано-Франківської області серія НОМЕР_3 кадастровий номер НОМЕР_8 від 24.03.2011, виданий ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язано повернути земельні ділянки загальною площею 1,9638 га, загальною вартістю 549 800 грн.: кадастровий номер НОМЕР_6 площею 0,3198 га; кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0,5600 га; кадастровий номер НОМЕР_7 площею 0,7340 га; кадастровий номер НОМЕР_8 площею 0,3500 га - з чужого незаконного володіння Нижньовербізькій сільській раді об'єднаної територіальної громади Коломийського району.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_6 до земель запасу Нижньовербізької ОТГ.

Постановлено скасувати запис № 12432135 про право власності на земельну ділянку площею 0,5600 га кадастровий номер НОМЕР_5, зареєстрованого на ОСОБА_6.

Зобов'язано ОСОБА_6 повернути земельну ділянку площею 0,5600 га кадастровий номер НОМЕР_5 до земель запасу Нижньовербізької ОТГ.

Постановлено скасувати запис № 12432107 про право власності на земельну ділянку площею 0,7340 га, зареєстрованого на ОСОБА_5.

Зобов'язано ОСОБА_5 повернути земельну ділянку площею 0,7340 га кадастровий номер НОМЕР_7 до земель запасу Нижньовербізької ОТГ.

Постановлено скасувати запис № 12578276 про право власності на земельну ділянку площею 0,3500 га, зареєстрованого на ОСОБА_4.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер НОМЕР_8 до земель запасу Нижньовербізької ОТГ.

Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року постановлено стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь держави по 160 грн. судового збору з кожного.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду.

Зазначає, що висновок суду про задоволення позову обґрунтований лише наявністю вироку суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

При цьому судом не враховано та не дано оцінки поданим нею доказам законності отримання нею земельних ділянок, зокрема: випискам із протоколів сесій сільської ради с. Нижній Вербіж від 13.07.2010 року та від 26.10.2010 року, які підтверджують розгляд на засіданнях сесій питань щодо надання дозволу на виконання технічної документації та надання їй у власність земельної ділянки.

Також вказує на те, що від депутатів Нижньовербізької сільської ради їй відомо, що засіданні сесії з приводу розгляду її заяв про надання дозволу на збір матеріалів погодження місця розташування земельних ділянок та затвердження технічної документації проводились, дані питання розглядались на засіданнях сесії та було проведено голосування депутатів з цих питань. Зазначені обставини підтверджені копіями протоколів засідання сесії сільської ради.

ОСОБА_3 також вказує на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуте на підставі ч.3 ст. 349 КПК - за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, ОСОБА_7 інкриміновано підробку рішень сесії вибірково - на сесії було розглянуто багато земельних питань, однак підробленими вважались лише рішення по окремих із них.

Крім того, апелянт зазначає, що суд належним чином не повідомивши її про місце і час судового засідання, розглянув справу без її участі. Копія заяви про збільшення позовних вимог та повістка про дату судового засідання не була їй вручена працівником поштового відділення, а повернута до суду.

ОСОБА_3 також вказує на те, що суд прийняв та задовольнив заяву про збільшення позовних вимог, хоча фактично це була заява про зміну підстави позову, яка могла бути прийнята лише до закінчення підготовчого засідання. Відповідачам копія таких заяв не була вручена.

При цьому судом не враховано положень ч.5 ст. 49 ЦПК про те, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Просить скасувати ухвалені у справі рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що обставини щодо отримання ОСОБА_3 земельної ділянки були предметом розгляду кримінальної справи, встановлені обвинувальним вироком суду та повторного дослідження не потребують.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення, а справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась. Судова повістка була надіслана їй на адресу, зазначену нею у апеляційній скарзі.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Нижньовербізької сільської ради від 13.07.2010 року №2009-30/2010 ОСОБА_3 надано дозвіл на виконання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, а рішенням сільської ради від 26 жовтня 2010 року №2055-34/2010 - затверджено технічну документацію по виготовленню Державного акту на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 1,9638 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі рішення сільської від 26 жовтня 2010 року №2055-34/2010 24 березня 2011 року ОСОБА_3 було видано державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_1 - на земельну ділянку площею 0,3198 га урочище «Царина», серії НОМЕР_2 - на земельну ділянку площею 0,56 га АДРЕСА_3, серії НОМЕР_4 - на земельну ділянку площею 0,7340 га АДРЕСА_1, та серії НОМЕР_3 - на земельну ділянку площею 0,35 га АДРЕСА_2.(т.1 а.с. 16-19)

За договорами купівлі-продажу від 18.05.2011 року та від 19.05.2011 року ОСОБА_3 відчужила земельні ділянки площею 0,56 га та 0,35 га відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а за договором дарування від 19.05.2011 року - відчужила земельну ділянку площею 0,7340 га ОСОБА_5

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень) земельна ділянка площею 0,3198 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що розташована в с. Нижній Вербіж, яка належить ОСОБА_3, земельна ділянка площею 0,3500 га кадастровий номер НОМЕР_8, що розташована в АДРЕСА_3, яка на підставі договору купівлі-продажу належить на праві приватної власності ОСОБА_4, земельна ділянка 0,5600 га кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована в АДРЕСА_3, яка на підставі договору купівлі-продажу належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та земельна ділянка площею 0,7340 га кадастровий номер НОМЕР_7, що розташована в АДРЕСА_3 яка на підставі договору дарування належить на праві приватної власності ОСОБА_5, перебувають під арештом (т.1 а.с.20-26)

Встановлено, що вироком Коломийського міськрайонного суду від 10.10.2016 року ОСОБА_7 (голову сільської ради) визнано винною та засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, та ч.2 ст. 366 КК України, тобто за зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним та громадським інтересам, а також, що вчинила службові підроблення, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави в особі Нижньовербізької сільської ради Коломийського району, якій спричинено матеріальну шкоду в особливо великих розмірах, що виразилось у підробці рішень органу місцевого самоврядування та у подальшому зумовило незаконну передачу у власність земельних ділянок. Вирок суду набрав законної сили 10.11.2016 року (т.1 а.с.8-15)

Вироком встановлено, що рішення 30-ї сесії V-го демократичного скликання Нижньовербізької сільської ради Коломийського району від 13.07.2010 року №2009-30/2010 «Про надання дозволу на виконання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3.», яким надано дозвіл ОСОБА_3 на виконання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Нижній Вербіж урочище «Царина» площею 0,3198 га, вул. Українська площею 0,5600 га, вул. Галана площею 0,7340 га та по вул. Мартовича площею 0,3500 га, не приймалось, а було підроблене.

В подальшому ОСОБА_7, зловживаючи своїм службовим становищем, підписала та скріпила відтиском печатки Нижньовербізької сільської ради довідку №843 від 10.09.2010 року про те, що відповідач ОСОБА_3 користувалася вказаними земельними ділянками, що не відповідало дійсності.

Після цього ОСОБА_7, продовжуючи зловживати своїм службовим становищем, власноручно виготовила, підписала та затвердила печаткою Нижньовербізької сільської ради офіційний документ, в який були внесені завідомо неправдиві відомості - рішення 34-ї сесії V-го демократичного скликання від 26.10.2010 №2055-34/2010 «Про затвердження технічної документації зі складання державного акту на право власності на землю», яким затверджено технічну документацію по виготовленню Державного акту на право власності на земельні ділянки загальною площею 1,9638 га, та передано їх у власність ОСОБА_3 (т.1 а.с.32)

В ході судового розгляду по даному кримінальному провадженню встановлено, що рішення Нижньовербізької сільської ради Коломийського району щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,9638 га не приймалось, а було підроблене.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно статті 12 ЗК України вирішення питань щодо надання у власність земельних ділянок належить до виключної компетенції територіальної громади в особі місцевих рад.

Статтею 83 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі ОСОБА_3 державних актів про право власності на землю) визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Правові підстави набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності визначено частиною першою статті 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі ОСОБА_3 державних актів про право власності на землю). Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що земельні ділянки загальною площею 1,9638 га є об'єктом права комунальної власності територіальної громади, а тому могли бути передані ОСОБА_3 чи будь-якій іншій особі у приватну власність лише за згоди безпосередньо територіальної громади на підставі відповідного рішення Нижньовербізької сільської ради.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Таким чином, встановивши, що Нижньовербізька сільська рада як уповноважений орган власника територіальної громади с. Нижній Вербіж рішення про передачу спірних земельних ділянок із земель комунальної власності територіальної громади у приватну власність ОСОБА_3 чи будь-якої іншої особи не приймала, земельні ділянки вибули із володіння територіальної громади с. Нижній Вербіж не з волі громади, а іншим шляхом, а саме, на підставі підроблених головою сільської ради рішень Нижньовербізької сільської ради, що встановлено вироком суду, який набрав законної сили, суд першої інстанції правильно застосував положення статті 388 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для витребування спірних земельних ділянок у відповідачів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року № 6-2161цс16.

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на те, що суд не дав належної оцінки поданим нею доказам, зокрема, випискам із протоколів сесій сільської ради с. Нижній Вербіж від 13.07.2010 року та від 26.10.2010 року, які підтверджують розгляд на засіданнях сесій питання щодо надання дозволу на виконання технічної документації та надання їй у власність земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки, як було зазначено вище, вироком суду, що набрав законної сили, встановлено, що рішення сільської ради були підроблені.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про те, що суд належним чином не повідомив її про час і місце судового засідання, та розглянув справу без її участі, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що справа призначалась до розгляду неодноразово.

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, повістки про виклик до суду на 16.06.2017 року, 17.07.2017 року, 21.09.2017 року та 25.10.2017 року повернулись до суду у зв'язку з відмовою ОСОБА_3 від їх отримання.(т.1 а.с.45, 57, 181, 195)

Відповідно до ч.8 ст. 76 ЦПК, чинної на момент пред'явлення позову та призначення розгляду справи на вищевказані судові засідання, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Згідно ч. 6 ст. 130 чинного ЦПК у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Крім того, судове засідання, призначене на 07.12.2017 року, було відкладено за клопотанням ОСОБА_3 на 30.01.2018 року, про що остання особисто була повідомлена згідно розписки (а.с.225)

30.01.2018 року ОСОБА_3 подала клопотання про долучення доказів та відкладення розгляду справи.(т.2 а.с.11) і розгляд справи було відкладено на 01.03.2018 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач була повідомлена про розгляд справи.

Доводи ОСОБА_3 про те, що суд прийняв та задовольнив заяву про збільшення позовних вимог, хоча фактично це була заява про зміну підстави позову, яка могла бути прийнята лише до закінчення підготовчого засідання, також не заслуговують на увагу, оскільки 14.12.2017 року представником позивача була подана саме заява про збільшення позовних вимог, а підстави позову не були змінені.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 01 березня 2018 року та додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко