"19" липня 2018 р.
Справа № 642/911/18
Провадження № 2/642/807/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Бондаренка В.В.,

за участю секретаря Шаповал Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові цивільну справу у спрощеному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Велес Авто» про розірвання попереднього договору купівлі транспортного засобу та стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до ленінського районного суду м.Харкова з позовом до ТОВ «Велес Авто» про розірвання попереднього договору купівлі транспортного засобу та стягнення суми. В позові просив Розірвати попередній договір №0172/17 купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 22.11.2017; стягнути з ТОВ «Велес Авто» грошові кошти в сумі 58500 грн. 00 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.11.2017 він уклав з відповідачем попередній договір, відповідно до умов якого ТОВ «Велес Авто» взяло на себе зобовязання придбати трактор «Беларус», модель 892, 2016 року випуску, який мав бути придбаний у третіх осіб. Відповідно до п.1.5 попереднього договору сторони зобовязались укласти основний договір купівлі-продажу трактору на умовах попереднього договору 29.11.2017 при умові, що позивач відповідно до п.2.1 попереднього договору на підтвердження дійсних намірів на укладення основного договору перерахує грошові кошти у сумі 58500,00 грн. 22.11.2017 ОСОБА_1 виконав взяте на себе зобовязання і перерахував 58500,00 грн. на рахунок відповідача. В свою чергу відповідач при укладенні попереднього договору, вказав, що предмет договору є в наявності на складі в м.Кременчук, проте за вказаною адресою такий склад виявився відсутнім. Позивач неодноразово звертався до відповідача щодо невиконання останнім умов попереднього договору, але відповіді так і не отримав. Враховуючи, що відповідач своєчасно не виконав взяті на себе зобовязання, позивач вважає, що попередній договір підлягає розірванню, а сплачені кошти,- поверненню, у звязку з чим він звернувся до суду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання представник відповідача ТОВ «Велес Авто» повторно не з'явився, хоча про місце дату та час судового засідання повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Відзив на позов не подав, жодних заяв, клопотань до суду не надходило. В матеріалах справи наявні поштові відправлення, котрі повернулися до суду за письмовою заявою одержувача. Відтак, згідно ч.9ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач був повідомлений належним чином про удове засідання, оскільки особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що 22.11.2017 в м. Харкові, позивач ОСОБА_1 уклав з відповідачем ТОВ «Велес Авто» у письмовій формі попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу № 0172/17, з метою придбати транспортний засіб марка_Беларус, модель 892, рік випуску 2016, вартістю 58500,00 грн. З матеріалів справи також вбачається, що зазначений вище транспортний засіб продавець зобов'язався придбати у третіх осіб для відчуження покупцеві.

На підставі п. 2.1 спірного договору, на підтвердження дійсних намірів на укладення основного договору, 22.11.2017 позивачем ОСОБА_1 на рахунок відповідача було внесено грошові кошти в розмірі 58500,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Відповідно до п.1.5 договору, сторони зобов'язалися укласти основний договір 29.11.2017, за умови виконання п. 2.1 цього попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження Покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019.

Станом на час розгляду справи транспортний засіб позивачем отриманий не був.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, якою встановлена свобода договору, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

За змістом ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

В п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману.

Відповідно до п. п. 1 та 3 ч. 2 ст. 19 Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2 - 4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

Згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Матеріали справи свідчать про те, що укладання основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивач втратив довіру до відповідача, наполягає на поверненні сплачених ним коштів. За таких обставин користування відповідачем коштами, які сплатив позивач, як аванс, є безпідставними. Сплачені позивачем кошти в сумі 58500,00 грн.. підлягають поверненню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що укладений 22.11.2017 попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу між ОСОБА_1 та ТОВ «Велес Авто» є недійсним у відповідності до вимог ст. 227 ЦК України з моменту їх вчинення, внаслідок чого позивачу, в порядку застосування ст. 216 ЦК України, слід повернути сплачені на виконання цього договору кошти шляхом їх стягнення з відповідача.

Проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Велес Авто» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1410,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 81, 141, 263, 273, 280-284, 288 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Велес Авто» про розірвання попереднього договору купівлі транспортного засобу та стягнення суми,- задовольнити в повному обсязі.

Розірвати попередній договір №0172/17 купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 22.11.2017 між ОСОБА_1 та ТОВ «Велес Авто».

Стягнути з ТОВ «Велес Авто», на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 58500 (пятдесят вісім тисяч пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ТОВ «Велес Авто», на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 судові витрати по справі у розмірі 1410 (одна тисяча чотириста десять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено «23.07.2018».

Суддя В.В.Бондаренко