Справа № 376/3112/17 Головуючий у І інстанції Віговський С.І.
Провадження № 22-ц/780/2712/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 38 12.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Сквирської міської ради Київської області, третя особа - Сквирська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Сквирської міської ради Київської області про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., а саме: веранда - 7,8 кв.м.; кухня - 13,6 кв.м.; житлова кімната - 7,6 кв.м.; кладова - 3,0 кв.м., що становить загальну площу 32,0 кв.м., житлову площу 7,6 кв.м., з відповідними господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Обгрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_3 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 89 років померла його тітка ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., а саме: веранда - 7,8 кв.м.; кухня - 13,6 кв.м.; житлова кімната - 7,6 кв.м.; кладова - 3,0 кв.м., що становить загальну площу 32,0 кв.м., житлову площу 7,6 кв.м. з відповідними господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1. Вказана частина житлового будинку належала померлій на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11 жовтня 1972 року за реєстровим № 1390.

За життя ОСОБА_4, згідно із нотаріально посвідченим заповітом від 12 лютого 1998 року за реєстровим № 449, на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно позивачу ОСОБА_3, як племіннику.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 позивач прийняв, подавши до нотаріальної контори 18 травня 2017 року заяву про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено у зв'язку із тим, що у нього відсутній оригінал документу, що посвідчує право власності ОСОБА_4 на спадкове майно. На прохання позивача надати письмовий документ про таку відмову, йому також було відмовлено з мотивів відсутності нотаріальних бланків та великою завантаженістю державного нотаріуса.

Оскільки інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає, а позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв у визначений законом спосіб, однак не може оформити спадкові права, останній і звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на частину будинку в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 22 січня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого по АДРЕСА_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., а саме: веранда - 7,8 кв.м.; кухня - 13,6 кв.м.; житлова кімната - 7,6 кв.м.; кладова - 3,0 кв.м., що становить загальну площу 32,0 кв.м., житлову площу 7,6 кв.м., з відповідними господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, як особа, яка не брала участі у розгляді справи, однак питання про права якої вирішено рішенням суду, подала на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої доводи обґрунтовувала тим, що вона на підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області від 23 червня 2016 року про визнання мирової угоди, укладеної між нею та ОСОБА_4, є власником ? частини спірного житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, і визнання судом за ОСОБА_3 права власності на вищезгадану ? частину будинку є безумовним порушенням її прав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 не погодився та просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що ухвала Сквирського районного суду Київської області від 23 червня 2016 року про визнання мирової угоди, на підставі якої за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на ? частину спірного домоволодіння по АДРЕСА_1, в подальшому була скасована ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду. Постановою Верховного Суду від 14 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року залишено без змін. В зв'язку із скасуванням правової підстави набуття ОСОБА_2 права власності на ? частину спірного домоволодіння, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №105871951, 01 грудня 2017 року внесено запис, згідно якого право власності ОСОБА_2 скасовано, підстава: ухвала суду, виданий 22.11.2017 року, видавник: Апеляційний суд Київської області. Враховуючи те, що на час ухвалення рішення право власності апелянта на спірну частину домоволодіння скасовано, оскаржуване нею судове рішення про визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за заповітом на частину будинку жодних її прав та інтересів не порушує.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених в ній підстав.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з»явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення апелянта та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 89 років померла ОСОБА_4, тітка позивача (а.с.11), після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., а саме: веранда - 7,8 кв.м.; кухня - 13,6 кв.м.; житлова кімната - 7,6 кв.м.; кладова - 3,0 кв.м., що становить загальну площу 32,0 кв.м., житлову площу 7,6 кв.м., з відповідними господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Вказана 1/2 частина житлового будинку належала померлій ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11 жовтня 1972 року, реєстровий № 1390 (а.с.15-18).

Згідно нотаріально посвідченого заповіту ОСОБА_4 від 12 лютого 1998 року (а.с.14), остання заповіла усе своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, ОСОБА_3

Спадщину після смерті ОСОБА_4 позивач прийняв шляхом звернення у встановлений законом строк, а саме 18 травня 2017 року, з відповідною заявою до Сквирської районної державної нотаріальної контори (а.с.23), однак в зв'язку із відсутністю у нього оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 було відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину після померлої тітки ОСОБА_4 прийняв у визначений законом спосіб та строки, що підтверджується належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, інших спадкоємців після смерті останньої на спадкове майно у вигляді належної їй на день смерті на праві власності ? частини спірного домоволодіння по АДРЕСА_1 немає, а відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказане нерухоме майно обмежує оформлення ним спадкових прав, набутих згідно закону.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2, яка посилалась на те, що рішенням суду вирішено питання про її права та інтереси, як власника ? частини спірного домоволодіння, апеляційним судом встановлено, що ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 23 червня 2016 року (а.с.25-26) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики було визнано та затверджено мирову угоду, укладену 23 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за умовами якої ОСОБА_4 визнала свої зобов'язання по сплаті суми боргу перед ОСОБА_2, що становить 30 000 грн., у повному обсязі та передала у власність ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., а саме: веранда - 7,8 кв.м.; кухня - 13,6 кв.м.; житлова кімната - 7,6 кв.м.; кладова - 3,0 кв.м., що становить загальну площу 32,0 кв.м., житлову площу 7,6 кв.м., з відповідними господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1; ОСОБА_2 погодилась прийняти у власність 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та визнала, що ОСОБА_4 відшкодувала їй борг в сумі 30 000 грн. шляхом передачі їй у власність 1/2 частини вищевказаного будинку. Цією ж ухвалою провадження у справі закрито з одночасним роз'ясненням сторонам норм ст. 206 ЦПК України та наслідків закриття провадження.

Вищевказана ухвала суду стала підставою внесення 16 березня 2017 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на ? частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.38).

Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 23 червня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суду (а.с.27-30). Постановою Верховного Суду від 14 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року залишено без змін.

На підставі ухвали апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №105871951, 01 грудня 2017 року державним реєстратором Сквирської міської ради Яремко М.В. внесено запис, згідно якого право власності скасовано, підстава: ухвала суду, виданий 22.11.2017 року, видавник: Апеляційний суд Київської області (а.с.38 зв.).

Таким чином, на час ухвалення судом рішення про задоволення вимог ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, право власності ОСОБА_2 на спірну частину домоволодіння по АДРЕСА_1 було скасовано, отже оскаржуване нею судове рішення, всупереч її доводів, жодних її прав та інтересів не вирішує.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і будь-яких питань про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_2, як особи, яка не брала участі в розгляді справи, не вирішує, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 22 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: