АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. Харків

Справа № 646/2285/18

Провадження № 22-ц/790/3436/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Маміної О.В.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач (Заявник): ОСОБА_1,

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року, постановлену суддею Тесліковою І.І.,-

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири №1, що розташована за адресою: м. Харків, пров. Кузнечний, буд. 2, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та застосувати реституцію і повернути сторони за договором дарування вказаної квартири до попереднього стану, що існував до укладення договору, шляхом скасування запису про право власності за ОСОБА_3 та поновлення запису про право власності за ОСОБА_2, а також просив визнати недійсним договір іпотеки зазначеної квартири від 8 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та покласти судові витрати на відповідачів.

Позивачем ОСОБА_1 до суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони державній реєстраційній службі України та її територіальним підрозділам і особам, які виконують функції державних реєстраторів, приватним та державним нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3, зокрема вказаної квартири, а також, заборонити ОСОБА_3 розпоряджатися майном квартирою №1 за адресою: м. Харків, пров. Кузнечний б.2, у будь-який спосіб (передання в оренду (найм), до статутного фонду господарських товариств, в іпотеку та ін.).

В обґрунтування заяви посилався на обставини викладені у позовній заяві щодо порушення прав позивача укладеним договором дарування, а також те, що відповідачем ОСОБА_3 вже було вчинено дії спрямовані на відчуження майна, 8 листопада 2017 року квартиру передано в іпотеку, тому існує ймовірність того, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_6 будуть вчинятися інші дії, які в подальшому зроблять неможливим виконання рішення суду. Зокрема, задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки, а саме вищезгаданої вартири.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову суд виходив з відсутності на той час підстав для задоволення заяви у визначений спосіб оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову не відповідає обсягу позовних вимог, адже достовірної та актуальної інформації про вартість зазначеної квартири відсутня. Крім того, позивач не вказав обставини, які свідчать про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, зокрема, наміру відповідачів відчужити спірне майно саме з метою перешкодити позивачу в реалізації прав повязаних з даним позовом, оскільки договір іпотеки було укладено до його подання. Також, суд зазначав, що заяву подано з метою забезпечити виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.10.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики та в межах розгляду даної справи вже було накладено арешт на вищезазначену квартиру.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги позивач зазначає, що заявлений вид забезпечення є співмірним позовним вимогам, предметом даної справи є вимоги нематеріального характеру, тому вартість квартири не має значення. Крім того вважає, що ним доведено існування реальної загрози невиконання рішення суду, спірні правовідносини щодо відчуження майна виникли ще під час розгляду справи про стягнення на користь позивача з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, тому заборона вчинення будь-яких дій відносно квартири є гарантією виконання рішення від 20.10.2017 у вказаній справі, де також прослідковувалась тенденція умисних дій відповідачів щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх зобовязань, які унеможливили накладення арешту на квартиру згідно ухвали суду.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2017 року у справі №646/7473/16-ц, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

В межах розгляду даної справи ухвалою суду від 27 липня 2016 року було накладено арешт на квартиру №1 у м. Харкові по пров. Кузнечному у буд. 2 шляхом заборони її відчуження власнику ОСОБА_2

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 18.11.2016 було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до зазначеної ухвали на підставі того, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за іншою особою, аніж вказано в ухвалі.

Згідно інформаційної довідки квартира №1, що розташована за адресою: м. Харків, пров. Кузнечний, буд. 2 належить ОСОБА_3 відповідно договору дарування, серії та № 936, виданого 16 серпня 2016 року та є предметом договору іпотеки, іпотекодержателем за яким є ОСОБА_4

Отже, судовим розглядом встановлено, що під час розгляду справи про стягнення заборгованості відповідач ОСОБА_2 незважаючи на наявність заборони відчуження квартири подарував її своїй дружині, яка в свою чергу уклала договір іпотеки.

Задовольняючи апеляційну скаргу і заяву про забезпечення позову, судова колегія зазначає про таке.

Процесуальні підстави для застосування заходів до забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у застосуванні заходів забезпечення позову постановлена без врахування вищенаведеного, а тому підлягає скасуванню, а заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки наявне достатньо обгрунтоване припущення , що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,376 , 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року - скасувати.

Заяву про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити державній реєстраційній службі України та її територіальним підрозділам, які виконують функції державних реєстраторів, приватним та державни нотаріусам вчиняти будь - які дії щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3, зокрема, на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1;

Заборонити ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) розпоряджатися майном - квартирою, за адресою: АДРЕСА_2, у будь - який спосіб (передання в оренду (найм), до статутного фонду господарський товариств, в іпотеку та ін.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_7

повний текст постанови

складено 19 липня 2018 року