Номер провадження: 22-ц/785/4016/18
Номер справи місцевого суду: 501/653/16-ц
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т.В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання поновити паркан та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про заборону вчинити певні дії,

встановив:

25.03.2016 р. ОСОБА_3 звернулася до суду до ОСОБА_2 з позовом (а.с. 3-7), який в ході розгляду справи уточнювала (а.с. 214-218), з вимогами про зобов'язання відповідача за власні кошти поновити зруйнований ним капітальний паркан, комбінований із цегли та бетонних секцій, а саме: дві бетонні секції паркану розмірами 1,8 м х 1,46 м, два стояки паркану, а також кам'яний паркан довжиною 1,06 м згідно технічному паспорту, що знаходиться на її приватизованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, та належить позивачці. Також просила зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у влаштуванні паркану висотою 2 м на ділянці, що належить позивачці згідно Державному акту на право власності серії НОМЕР_1 від 03.08.2007 р. за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 із зустрічним позовом про заборону останній встановлювати індивідуальний (капітальний чи будь-який інший) паркан по АДРЕСА_1, розмірами 14,07 м х 7,17 м х 0,98 м, заввишки понад 2,0 м, у відповідності з проектом будівництва, виготовленим ПП «Рекон» у 2008 р. (а.с. 107-114, 161-165).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підримали позовні вимоги в останній редації у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на доводи, викладені в письмових поясненнях (т. 1 а.с. 173-174, 227-230).

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 заперечувала, наполягала на задоволенні зустрічного позову.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 березня 2017 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 за власні кошти поновити зруйнований ним паркан, комбінований з цегли та бетонних секцій, а саме: дві бетонні секції паркану розміром 1,8 м х 1,46 м, два стояки паркану, кам'яний паркан довжиною 1,06 м згідно технічному паспорту, що знаходиться на земельній ділянці, що належить ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у влаштуванні паркану висотою 2 м. на ділянці, що належить ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності серії НОМЕР_1 від 03.08.2007 р., за адресою: АДРЕСА_1. Стягнено з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 7759 грн

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2 зносив самовільно збудований паркан на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 квітня 2014 року.

09.07.2018 року на адресу апеляційного суду Одеської області надійшло клопотання від ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, яке він обґрунтовує тим, що його представник ОСОБА_5 не може бути присутня у судовому засіданні 10.07.2018 року, оскільки приймає участь у слуханні справи у Іллічівському міському суді Одеської області.

Підстави, які вказані у заяві про відкладення розгляду справи, визнані судом апеляційної інстанції неповажними, оскільки жодного належного і допустимого доказу участі ОСОБА_5 як представника у судові засіданні Іллічівського міського суду Одеської області не надано, а тому судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Сторони є співвласниками житлового будинку з господарчими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 11-12, 48-52).

Згідно державному акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 03.08.2007 р., ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,1000 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 57, 122-123). Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Доказами, що містяться у т. 1 на а.с. 8, 14-28, 47, а також матеріалами розгляду звернень ОСОБА_3 в органах поліції, підтвержено, що відповідач ОСОБА_2 в липні 2012 року розібрав 2 секції паркану з демонтажем 2-х стійок паркану, а також кам'яний паркан довжиною 1,06 м, встановлений ОСОБА_3 на межі належної їй земельної ділянки.

В своїх поясненнях суду представник відповідача підтвердила факт розбирання ОСОБА_2 паркану (т.1 а.с. 96-98, 156-158, 223-225).

Згідно ст.ст. 15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права або інтересу шляхом звернення до суду. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, що існувало до порушення.

Згідно ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно ч.3 ст. 13 ЦК України зловживання правом не допускається.

Враховуючи викладене, дії ОСОБА_2 стосовно розбирання паркану, встановленого ОСОБА_3 на належній їй земельній ділянці, суперечить змісту права власності останньої на земельну ділянку, а тому позовні вимоги останньої щодо зобов'язання ОСОБА_2 поновити зруйновний ним капітальний паркан є обґрунтованими і таким, що підлягали задоволенню.

В свою чергу, судом першої інстанції вірно не приймались доводи представника відповідача, що ОСОБА_2 розбирав паркан на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 квітня 2011 року у справі № 2-413/2011 р., оскільки предмети спору у наведеній справі та даній справі різні (т. 1 а.с. 43-46).

Також, з наданих суду першої інстанції сторонами пояснень, а також матеріалів справи вбачається, що відповідач безпідставно чинить перешкоди ОСОБА_3 у влаштуванні паркану на належній їй земельній ділянці. Доводи сторони відповідача стосовно встановлення ОСОБА_3 паркану з порушенням вимог Державних будівельних норм спростовуються рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28.10.2013 року та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.04.2014 року у справі № 1511/3664/2012 (т.1 а.с. 30-38).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача не чинити їй перешкод у встановленні паркану та стягнення підтверджених належним чином понесених судових витрат також підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції вірно не могла бути задоволена заява сторони відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки в силу положень ст. 256-257 ЦК України перебіг позовної давності з приводу спірного паркану у позивачки почався заново з дня набрання законної сили рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28.10.2013 р., тобто з 30.04.2014 року (т. 1 а.с. 30-38).

В зв'язку із задоволенням вимог ОСОБА_3 вимога ОСОБА_2 про заборону останній встановлювати паркан задоволенню не підлягала.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи щодо виконання ОСОБА_2 рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 квітня 2011 року спростовується наступним.

Дійсно, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 квітня 2011 року дії ОСОБА_2 щодо самовільного встановлення паркану на земельній ділянці, розташованій за адресою АДРЕСА_2 визнано незаконними та зобов'язано ОСОБА_2 знести самовільно збудований паркан. Вказаний паркан перешкоджав вільному доступу до газового вентилю на вводі газової труби в житловий будинок ОСОБА_3

На підставі зазначеного рішення суду та виконавчого листа, виданого Іллічівським міським судом Одеської області від 05.05.2011 року, було відкрито виконавче провадження, яке постановою головного державного виконавця від 23.03.2012 року було закінчено у зв'язку з добровільним виконанням боржника.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що предметом вказаної цивільної справи є капітальний паркан, який встановлений на межі земельної ділянки ОСОБА_3 та земельної ділянки, яка фактично перебуває у користуванні ОСОБА_2, зліва від воріт, позначених у технічному паспорті за №1, яким користується ОСОБА_3 двір ОСОБА_3 відокремлюється від земельної ділянки ОСОБА_2 саме спірним парканом.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Повне судове рішення складено 20.07.2018 року.

Суддя Р.Д. Громік