Справа № 359/1023/18 Головуючий у І інстанції Яковлєва Л. В.
Провадження № 22-ц/780/2818/18 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 54 11.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кулішенка Ю.М.,

суддів: Сушко Л.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря: Гуторки А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» про стягнення заробітної плати, індексації заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за порушення термінів розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути зТовариства з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» на користь позивача вихідну допомогу при звільненні у розмірі шестимісячного середнього заробітку у розмірі 35 968,20 грн., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 150 624,59 грн., невиплачену заробітну плату разом із індексацією у загальній сумі 11 384,79 грн. та розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5994,70 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1925,90 грн.

Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу скасувати а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись, на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначає, що договір про надання правової допомоги від 23 жовтня 2017 року було укладено відповідно до вимог ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 215 ЦПК України, тому висновок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях. Також зазначає, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження підтверджуються довіреністю або ордером виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що у лютому 2018 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4. звернувся до суду з вказаним позовом.

На підтвердження своїх повноважень остання предоставила ордер на надання правової допомоги серії КВ № 289911 від 01.02.2018 року, в якому зазначено підставою видачі ордеру договір про надання правової допомоги № 23-10/17/ФО від 23 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 6, 44).

Також, інтереси позивача в судових засіданнях представляла адвокат ОСОБА_6, яка діяла на підставі ордерів на надання правової допомоги серії КВ № 289893 від 24.10.2017 року та серії КВ № 289917 від 16.02.2018 року, в яких зазначено підставною видачі ордерів договір про надання правової допомоги № 23-10/17/ФО від 23 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 66, т. 2 а.с. 99).

На виконання ухвали суду від 12 березня 2018 року Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 30 березня 2018 року надано інформацію щодо перетину державного кордону України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 січня 2010 року по 08 лютого 2018 року.

З наданої Інформації встановлено, що позивач в період часу з 24 серпня 2017 року по 24 листопада 2017 року був відсутнім на території держави Україна (т. 1 а.с. 117).

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив із того, що позовну заяву від імені ОСОБА_3 подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Повноваження адвоката як представника мають вважатися підтвердженими, якщо адвокат надав хоча б один з документів, передбачених частиною четвертою статті 62 ЦПК.

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_4 та ОСОБА_6 надали ордери ( т. 1 а.с. 6,44, т. 2 а.с. 99,117). Подання договору про надання правової допомоги не є обов'язковим.

Посилання суду першої інстанції, що ОСОБА_3 не міг підписати договору про надання правової допомоги № 23-10/17/ФО від 23 жовтня 2017 року, оскільки не перетинав державний кордон України ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Чинним законодавством не встановлено конкретної процедури для підписання договору про надання правової допомоги, сторони вільні у виборі місця підписання договору та його умов.

Договір про надання правової допомоги укладений між Адвокатським обєднанням «Бона Фідес» та ОСОБА_3 № 23-10/17/ФО від 23 жовтня 2017 року не є оспорюваним у судовому порядку.

З пояснень представників позивача вбачається, що адвокатським об»єднанням «Бона Фідес» було запропоновано ОСОБА_3, який перебував на території Греції, укласти договір про надання правової допомоги та направлено електронною поштою проект договору. ОСОБА_3 підписано вказаний договір та направлено кур'єрською службою до Адвокатського бюро. Місцем складанням договору було зазначено м. Київ, за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір.

Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував та прийшов до передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: