Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.07.2018 Справа №700/77/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду і з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення 56'000 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 лютого 2017 року відповідач склав в її користь боргову розписку на суму 2'000 доларів США, що на той момент було еквівалентно 56'000 гривень та зобов`язався повернути ці кошти до 31 грудня 2017 року, однак своїх зобов`язань не виконав. Саме тому такі кошти слід з нього стягнути, вважає позивач.

У судове засідання позивач не з`явилась, попередньо надіславши на до суду заяву про слухання справи за її відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомив, а тому відсутні підстави вважати їх поважними. Відзиву на позовну заяву не подав. За даних обставин наявні усі підстави, визначені частиною 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), для ухвалення заочного рішення у справі на підставі частини 4 ст. 223 ЦПК України.

Суд, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке:

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 12 липня 2012 року, ухваленим у цивільній справі № 2311/974/12 за позовом ОСОБА_1 до Почапинської сільської ради Черкаської області про визнання право власності на спадкове майно, котре набрало законної сили 29 липня 2012 року, за позивачем визнано право власності на автомобіль марки УАЗ 3303, номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, зареєстрований 27 грудня 2007 року Корсунь-Шевченківським ВДАІ на ім`я ОСОБА_3 .
Відповідно із копією листа-відповіді № 31/25/41-191 від 15 березня 2016 року Територіального сервісного центру № 7141 Регіонального сервісного центру в Черкаській області, 10 вересня 2014 року було проведено перереєстрацію зазначеного автомобіля на нового власника.
Як убачається з доводів позовної заяви та частково підтверджується розпискою від 01 лютого 2017 року, вказані дії були здійснені відповідачем.
В результаті них ОСОБА_2 , всупереч волі позивача, відчужив її майно, без належної на те правової підстави, чим заподіяв їй збитки.

Розмір таких збитків зафіксований сторонами у розписці від 01 лютого 2017 року, де ОСОБА_2 визнав перед позивачем заборгованість в сумі 2'000 доларів США за відчуження зазначеного автомобіля та зобов`язався повернути їх до 31 грудня 2017 року.

Як зазначає у позовній заяві ОСОБА_1 і, з огляду на диспозитивність судового процесу (ст. 13 ЦПК України), береться до уваги судом, вказана сума була еквівалентна 56'000 гривень.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Таким чином, заподіяна ОСОБА_2 майнова шкода в результаті безпідставного розпорядження майном позивача повинна бути ним відшкодована в повному обсязі, шляхом компенсації його вартості, визнаної сторонами спору.

Також, в силу вимог пункту 1 ч. 2 статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 704,8 гривень судового збору.

Суд не бере до уваги посилання позивача на норми статтей 1046-1047, 1050, 1053 ЦК України і відкидає їх з наступних міркувань:

відповідно до вимог статті 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (частина 1 ст. 263 ЦПК України)

Норми матеріального права, на які позивач посилається у позовній заяві, регулюють відносини, котрі виникли в результаті позики, кредиту, банківського вкладу.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як установлено судом, між сторонами не було укладено договору позики. Позивач не передавала у власність відповідача грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками (в тому числі і спірного автомобіля), а той, не зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Саме тому, надана відповідачем розписка не може розцінюватись як документ, котрий підтверджує укладення договору позики. У ній не зазначено про умов такого правочину, не посвідчено передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як зазначено у позовній заяві належний позивачу автомобіль не був предметом позики, а протягом певного часу перебував на зберіганні та у тимчасовому користуванні у відповідача, скориставшись чим, той відчужив зазначене майно, чим заподіяв майнову шкоду власнику.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 13, 82, 263, 265, 280-284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (місце перебування: військова частина НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_1 (місце проживання: с. Верещаки, Лисичанського району Черкаської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 56'000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень та 704,40 (сімсот чотири) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частиною 2 ст. 354 ЦПК України.
Дата складення повного рішення суду - 06 липня 2018 року.
Головуючий суддяЛ. М. Сливка