Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 310/4336/16 Головуючий у 1 інстанції: Черткова Н.І.
провадження № 22-ц/778/2246/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Ващенкго З.С.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та його адвоката Кривякиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року у справі за позовом Бердянського міського центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення допомоги по безробіттю, отриманої незаконним шляхом,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року Бердянський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення допомоги по безробіттю, отриманої незаконним шляхом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.04.2013р. ОСОБА_4 звернувся до Бердянського міського центру зайнятості з питанням надання допомоги в працевлаштуванні. На підставі звернення відповідачу було надано статус безробітного відповідно до ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення» від 05.07.2012р. № 5067-VI та призначено допомогу по безробіттю незалежно від страхового стажу. У заяві про надання статусу безробітного відповідачем було зазначено, що він не має заробітку або інших передбачених законом доходів, не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує певні види допомоги, не є членом особистого селянського господарства чи фермером, не навчається на денній формі, тобто не відноситься до зайнятого населення. Проте в результаті перевірки було виявлено, що ОСОБА_4 в період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітний отримував зарплату з 01.05.2013р. від ТОВ «Станкомтек», але про ці обставини не повідомив центр зайнятості, тобто приховав факт своєї зайнятості, який мав значення для виплати забезпечення на період безробіття. За період з 01.05.2013р. по 15.01.2014р. ним була отримана допомога по безробіттю у сумі 6107,77 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача разом із судовими витратами.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Бердянського міського центру зайнятості допомогу по безробіттю, отриману незаконним шляхом у розмір 6 107 гривень 77 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язку з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача позивач не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення відповідача та його адвоката, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити скаргу без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки відповідач, маючи дохід в період перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітний, не подав відомостей про ці обставини, і незаконно отримав допомогу по безробіттю, то він зобов»язаний повернути її у відповідності до п. 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 09.04.2013р. ОСОБА_4 звернувся до Бердянського міського центру зайнятості з питання надання допомоги в працевлаштуванні та при взятті на облік до центру зайнятості був ознайомлений з правами і обов'язками безробітних, попереджався про відповідальність за подання неправдивих відомостей.

На підставі вищевказаного звернення відповідачу було надано статус безробітного відповідно до ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 р. № 5067- VI та призначено допомогу по безробіттю незалежно від страхового стажу у відповідності до п. п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ.

У заяві про надання статусу безробітного ОСОБА_4 було зазначено, що він не має заробітку або інших передбачених законом доходів, не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує певні види допомоги, не є членом особистого селянського господарства чи фермером, не навчається на денній формі, тобто не відноситься до зайнятого населення.

16.04.2013р. ОСОБА_4 був письмово попереджений про обов»язок безробітного своєчасно подавати відомості про своє працевлаштування та інші обставини, що впливають на виплати матеріального забезпечення, а у разі невиконання цих положень, сума вартості надання соціальних послуг буде стягнена з нього відповідно до законодавства України з моменту виникнення таких обставин, про що поставив особистий підпис ( Т. 1 а.с. 24).

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 перебував на обліку у Бердянському міському центрі зайнятості як безробітний з 12.04.2013р. по 15.01.2014р., от-

римавши з 01.05.2014р. по 15.01.2014р. допомогу по безробіттю в сумі 6107,77 грн. ( т. 1 а.с. 25).

В результаті проведеної позивачем перевірки обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне стахування на випадок безробіття» було виявлено, що ОСОБА_4 в період перебування на обліку в центрі зайнятості у статусі безробітного отримав дохід від ТОВ «Станкомтек», що встановлено на підставі відомостей, наданих до Бердянського МЦЗ Державною податковою адміністрацією згідно зі спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики і Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009р. № 60/62 «Про затвердження порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним».

Згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року №60/62, позивачем було виявлено, що в період перебування на обліку в Бердянському міському центрі зайнятості з 01.05.2013р. відповідач відносився до зайнятого населення України, про що складено Акт розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 190 від 25 вересня 2015 р. ( Т. 1 а.с. 26-27).

Згідно зазначеного акту ОСОБА_4 перераховано призначену допомогу по безробіттю за цей період та визначено, що відповідач незаконно отримав допомогу по безробіттю за період з 01.05.2013 року по 15.01.2014 року в розмірі 6 107,77 грн.

Частиною 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Встановивши всі ці обставини, суд вважав, що позов є обґрунтованим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що після отримання третьої групи інвалідності його було звільнено з останнього місця роботи та з моменту звернення до центру зайнятості та постановки на облік як безробітного він ніде не працював. Вказував, що судом першої інстанції не були взяті до уваги надані ним на підтвердження вищевказаних обставин докази, а саме: копія трудової книжки; акт з місця події, який підтверджує, що з січня 2013 року по серпень 2018 року він не виїздив за межі м. Бердянська для виконання будь-якої роботи, постійно перебуваючи вдома; покази свідків, довідка про стан здоров'я, інвалідність третьої групи, що підтверджує, на його думку, неможливість виконання робіт за станом здоров'я, копія графіка відвідування центра зайнятості, постанова Бердянского відділу поліції про закриття кримінального провадження відносно нього.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі доводи апеляційної скарги необґрунтованими з огляду на те, що судом першої інстанції була надана оцінка цим доказам та зазначено, що вони не спростовують інших письмових доказів, отриманих з офіційних джерел та наданих позивачем в підтвердження позовних вимог.

Так, відсутність запису в трудовій книжці про працевлаштування відповідача в вищезазначений період не свідчить про те, що він не міг працювати у ТОВ «Станкомтек» (Ролд-груп) без внесення запису у трудову книжку, зокрема, на підставі цивільно-правової угоди. Покази свідків, опитаних в судовому засіданні у суді першої інстанції, також не є допустимим доказом в підтвердження чи спростування існування правовідносин з працевлаштування фізичної особи, або виконання нею певної роботи за домовленістю з роботодавцем. Суд правильно визнав, що, оскільки ці свідки не є працівниками товариства «Станкомтек», то не можуть достовірно стверджувати, що відповідач не виконував ніякої роботи для цього підприємства, а їх свідчення в частині того, що відповідач за цей період не виїздив з м. Бердянська, не підтверджує той факт, що він не працював на підприємстві, яке знаходиться в м. Києві, без виїзду до роботодавця шляхом виконання роботи, яка не потребує особистого знаходження робітника за місцем розташування підприємства.

У зв'язку з зазначеним копія графіка відвідування центра зайнятості, акт про фактичне проживання, довідка про стан здоров'я та інвалідність третьої групи не підтверджують достеменно того факту, що відповідач не працював на підприємстві.

Крім того, згідно Акту МСЕК інвалідність третьої групи у відповідача є робочою, на що додатково вказує копія трудової книжки, згідно з якою з травня 2014р. відповідач офіційно працевлаштований ( Т. 1 а.с. 67-68).

Копія постанови Бердянського відділу поліції від 28.12.2015р. про закриття кримінального провадження відносно відповідача за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не свідчить про те, що він не повинен нести цивільну відповідальність відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», якою передбачено стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків, зокрема, щодо повідомлення про наявність роботи, що виключало би виплату їй такої допомоги.

Так, надані позивачем дані про особу з ДРЗДСС, де зазначено, що ОСОБА_4 у травні та у червні 2013 року працював як інвалід на підприємстві ТОВ «Станкомтек» («Ролд-груп») та отримав дохід, у травні 2013 року - у розмірі 1 147 грн., у червні 2013 року - у розмірі 1 147 грн., з якого сплачено ЄСВ (т. 1 а.с. 96) та індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_4 з Пенсійного фонду України, з яких вбачається, що ОСОБА_4 отримав у травні 2013 року дохід - у розмірі 1 147 грн., у червні 2013 року дохід - у розмірі 1 147 грн., з якого сплачено єдиний внесок (т. 1 а.с. 98), не спростовані жодним належним та допустимим доказом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на відсутність в його діях умисного невиконання своїх обов'язків та вважає, що індивідуальні відомості про застраховану особу, які були надані підприємством могли містити помилки.

Проте, єдиним достовірним доказом неправомірного внесення відомостей про отримання заробітку у ТОВ «Станкомтек» відповідачем у період його перебування на обліку у Бердянському ЦЗ мали б бути процесуальні документі, складені за наслідками перевірки заяви ОСОБА_4 про можливе правопорушення з боку ТОВ «Станкомтек», яка знаходилась у Подільському УП ГУ у м. Києва і передана останнім до ДЗЕ Національної поліції України для розгляду і прийняття рішення по суті, але ніякого результату на час розгляду справи до матеріалів цивільної справи відповідачем не долучено ( т. 1 а.с. 226, Т. 2 а.с. 45).

Отже, на час постановлення оскаржуваного відповідачем рішення суду першої інстанції вищенаведені письмові докази, які містять індивідуальні відомості про застраховану особу, надані ПФУ та з ДРЗДСС, підтверджують факт отримання ОСОБА_4 доходів в травні та червні 2013 року, а наявність помилки не підтверджується жодним доказом у справі.

Статтею 2 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України №60/62 від 13 лютого 2009 року та постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року№7-1, передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за час перебування ОСОБА_4 на обліку у центрі зайнятості останній втратив ознаки безробітного, але не повідомив центру зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення по безробіттю та надання соціальних послуг, а тому безпідставно отримав допомогу по безробіттю у сумі 6107,77 грн., яку зобов»язаний повернути позивачу.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Враховуючи, що ОСОБА_4 на сьогоднішній день має інвалідність ІІ групи, він є звільненим від сплати судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: