Справа № 127/7168/18
Провадження № 22-ц/772/1445/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 рокуСправа № 127/7168/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Берегового О.Ю., Марчук В.С.,

за участю секретаря Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Вінницької міської ради, про встановлення сервітуту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, постановлену у цій справі 21 травня 2018 року у м. Вінниці під головування судді цього ж суду Вохмінової О.С.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Вінницької міської ради, про встановлення сервітуту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 належить 7/50 частин житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в м. Вінниця, однак до вказаного будинку не влаштований прохід та проїзд з вул. Константиновича. Позивачка вказує на те, що 15.01.2018 року вона звернулась до відповідачки ОСОБА_4 з пропозицією укласти договір сервітуту на право проходу та проїзду до належній останній суміжній земельній ділянці, проте вказане звернення було залишено без уваги. В зв'язку з наведеним позивачка просила встановити постійний сервітут, а саме право проходу та проїзду по належній ОСОБА_4 суміжній земельній ділянці.

До позовної заяви ОСОБА_3 долучила заяву про призначення експертизи, яка мотивована тим, що для встановлення сервітуту необхідно провести роботи із землеустрою, які потребують спеціальних знань, а тому вирішення вказаного питання неможливе без проведення експертизи, яка може надати відповідь на питання чи технічно можливе встановлення сервітуту.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2018 року призначено комплексну земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, виконання якої доручено експертам Вінницької торгово-промислової палати.

На вирішення експертам поставлені наступні запитання:

1)чи є технічна можливість проходу і проїзду з частини будинку позивача ОСОБА_3 на вул. Константиновича в м. Вінниці?

2)чи є технічна можливість влаштування входу до частини будинку ОСОБА_3 з кімнати 3-2?

3)чи є технічна можливість встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4, а саме право проходу та проїзду ОСОБА_3 від належної їй частки житлового будинку за адресою м. Вінниця, АДРЕСА_1 (на плані відображено КЖ 0,0038) до АДРЕСА_2

4)якщо існує технічна можливість встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4, а саме право проходу та проїзду ОСОБА_3 від належної їй частки житлового будинку за адресою м. Вінниця, АДРЕСА_1 (на плані відображено як КЖ 0,0038) до вул. Константиновича та/або Писарєва, які варіанти такого сервітуту?

Витрати по проведенню експертизи покладені на позивача ОСОБА_3

На час проведення експертизи провадження у справі зупинене.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_4 оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, вказана ухвала перешкоджає подальшому розгляду справи, а тому просила її скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

ОСОБА_3 у своєму відзиві на апеляційну скаргу вказує на необґрунтованість апеляційної скарги та просила зашити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п.3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Статтею 98 ЗК України, яка визначає зміст права земельного сервітуту, передбачено таке.

1. Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

2. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

3. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

4. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Стаття 99 ЗК України встановлює види земельних сервітутів, серед яких є право проходу та проїзду на велосипеді та право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху і не передбачено такого виду сервітуту як просить встановити позивач(проходу та проїзду), посилаючись саме на цю норму матеріального права. Важливо відзначити, що сервітут на право проїзду по земельній ділянці може бути встановлений тільки у випадку наявності на земельній ділянці відповідного шляху.

Відповідно до положень ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Тобто обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Позивач повинен довести, з яких причин він не може використовувати належне йому майно. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, якщо судом встановлено, що неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача.

За таких обставин, враховуючи передбачену процесуальним законом мету підготовчого засідання, суд першої інстанції з огляду на положення ст. ст. 189, 196, 197 ЦПК України повинен був уточнити у позивача чи його представника позовні вимоги, з урахуванням чого роз'яснити, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані, однак цього не зробив.

На порушення вимог підпункту 3 п.1 ч.1 ст. 260 ЦПК України щодо змісту мотивувальної частини ухвали, суд фактично не навів у ній мотивів прийнятого судового рішення про призначення експертизи та поставлених на вирішення експертів питань, а лише обмежився загальною фразою про необхідність призначення такої експертизи.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2018 року прийнято до розгляду зазначений позов, відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 18 квітня 2018 року (а.с.28).

Направлена судом на адресу ОСОБА_4 копія цієї ухвали та повістка про виклик її у судове засідання на 18 квітня 2018 року отримана нею не була та повернулась за закінченням терміну зберігання (а.с.30, 35-36).

18 квітня 2018 року у підготовчому засіданні була оголошена перерва до 04.05.2018 року для виклику всіх сторін (а.с.39).

18 квітня 2018 року та 04 травня 2018 року на адресу ОСОБА_4 були направлені ще дві повістки про виклик в судові засідання, призначені на 04 травня 2018 року та 21 травня 2018 року відповідно (а.с.41, 46), однак в обох випадках вони були повернуті до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.42а-42б, 47-48).

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1, 3 ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім'ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою (чч. 4, 9 ст.130 ЦПК України).

Приписами ч.1 ст. 131 ЦПК України передбачено, що часники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повернення повісток про виклик відповідача до суду з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання, не свідчать про відмову сторони від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду, що відповідно до чч. 4, 9 ст.130, ч.1 ст.131 ЦПК України могло б вважатись належним повідомленням ОСОБА_4 про виклик до суду, а тому колегія суддів вважає, що відповідачка належним чином не була повідомлена про призначені у цій цивільній справі судові засідання.

Вказане узгоджується й з позицією Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 20 червня 2018 року у справі №61-4668св18, яка з огляду на положення ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Згідно з чч. 4, 5 ст.103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (ч.1 ст.191 ЦПК України).

За таких обставин, враховуючи, що суд першої інстанції належним чином ОСОБА_4 про дату, час і місце судового засідання не повідомив, то вона була позбавлена права на подання відзиву на позовну заяву, клопотань, доказів, а також можливості запропонувати суду свої запитання, які, на її думку, повинні розглядатися експертами, чим порушено її права учасника справи.

При цьому в апеляційній скарзі вона стверджує, що призначаючи експертизу та ставлячи на вирішення експертам запитання про існування технічної можливості встановлення земельного сервітуту та його можливих варіантів, на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_4, а саме надання права проходу та проїзду ОСОБА_3 від належної їй частки житлового будинку до АДРЕСА_2, судом першої інстанції не було взято до уваги, що належна ОСОБА_4 земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, не межує з АДРЕСА_2.

Окрім того, на її думку, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що у цивільній справі №2-2/2001 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення порядку користування земельною ділянкою і усунення перешкод в користування двором; за позовами ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення порядку користування земельною ділянкою; ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування земельною ділянкою Староміським районним судом м. Вінниці 04.01.2001 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили, яким вирішено спір між співвласниками будинку по АДРЕСА_1 в м. Вінниці щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій він знаходиться, зокрема й щодо права проходу спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_5 через земельну ділянку спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_6 на вулицю Константиновича.

Такі доводи ОСОБА_4, які фактично є запереченнями проти позову, можуть мати значення як для визначення питань, з яких має бути проведена експертиза, так і для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, що з огляду на положення ст. 189 ЦПК України є завданням підготовчого провадження.

Не підлягає до задоволення клопотання ОСОБА_4 про закриття провадження у даній справі(№ 127/7168/18) на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки оскаржуване судове рішення і судові рішення у справах № 2-2/2001, № 2-3539/2003, на які вона посилається, прийняті з приводу спорів не між тими самими сторонами, не про той самий предмет і не з тих самих підстав, що виключає закриття провадження у справі на підставі названої норми процесуального права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що вказані порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, тому вона підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду на стадію підготовчого провадження, з метою надання всім учасникам справи, зокрема ОСОБА_4, можливості скористатися своїми процесуальними правами.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.374, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Суддя: О.Ю. Береговий

В.С. Марчук

Повний текст постанови виготовлено 17 липня 2018 року.