Постанова

Іменем України

13 липня 2018 року

м. Харків

справа № 635/7561/14-ц

провадження № 22-ц/790/2087/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр «Афіто», Товариство з обмеженою відповідальністю «САРС», Страхової компанії «Лафорт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр «Афіто» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2015 року, ухвалене суддею Караченцевим І.В., -

встановив:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 26 серпня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода зіткнення автомобіля «FORD SKORPIO» з автомобілем «КАМАЗ 5410», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр «Афіто» (ТОВ «Комерційний центр «Афіто»), в результаті чого йому було завдано тілесних ушкоджень. Вироком Баришівського районного суду Київської області від 12 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київського області від 23 січня 2014 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого за ч.1 ст.286 КК України. Посилаючись на те, що під час лікування ним було витрачено 25659 грн, ушкодженням здоровя також завдано моральної шкоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «КАМАЗ» була застрахована у Страховій компанії «Лафорт» (СК «Лафорт»), але останнє страхове відшкодування не виплатило, з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2М, ТОВ «Комерційний центр «Афіто», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сарс» (ТОВ «САРС»), СК «Лафорт» 28 013 грн. 23 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати у розмірі 5000 грн., повязані з наданням правової допомоги.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ТОВ «САРС», ТОВ «Комерційний центр Афіто», Страхової компанії «Лафорт» на користь ОСОБА_1 28 013 грн. 23 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 5 000 гривень судових витрат, повязаних з наданням правової допомоги.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2018 року заяву ТОВ «Комерційний центр «Афіто» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Комерційний центр «Афіто», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого до ТОВ «Комерційний центр «Афіто» позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначило, що на час дорожньо-транспортної пригоди володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким керував ОСОБА_2, було ТОВ «САРС», а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для покладення відповідальності за завдану позивачеві шкоду на ТОВ «Комерційний центр «Афіто».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 26 серпня 2012 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2 в складі з напівпричепом, рухаючись на 80 км. автомобільної дороги «Київ-Харків», у порушення вимог п.п.1.3., 2.3. «б», 2.9. «а», 10.1, 11, 11.4, 12.1 ПДР України виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з передньою частиною автомобіля марки «FORD SKORPIO», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, в якому перебували пасажири ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5

Зазначені обставини не потребують доказуванню, оскільки встановлені вироком Баришівського районного суду Київської області від 12 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київського області від 23 січня 2014 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві завдано матеріальної та моральної шкоди, відповідальність за яку має також нести в солідарному порядку володілець джерела підвищеної небезпеки - ТОВ «Комерційний центр «Афіто».

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ст. 1167 ЦК).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, суб'єктом відповідальності за статтею 1187 ЦК України, є володілець об'єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається із матеріалів справи, власником автомобіля «КАМАЗ 5410», державний номерний знак НОМЕР_1, на час дорожньо-транспортної пригоди було ТОВ «Комерційний центр «Афіто».

Разом з тим, 30 травня 2012 року між ТОВ «Комерційний центр «Афіто» та ТОВ «САРС» було укладено договір оренди №01/3005/12, відповідно до умов якого останнє прийняло вищевказаний автомобіль у платне користування на строк до 31 грудня 2012 року.

Належних доказів на підтвердження того, що на час дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «КАМАЗ 5410», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_6 перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Комерційний центр «Афіто» матеріали справи не містять.

Оскільки у порушення вимог ст. 10 ЦПК України позивачем не доведено, що володільцем автомобіля «КАМАЗ» на час ДТП було ТОВ «Комерційний центр «Афіто» і саме з ним перебував у трудових відносинах ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для покладення на ТОВ «Комерційний центр «Афіто» відповідальності за завдану позивачеві шкоду.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Комерційний центр «Афіто» - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, понесені ТОВ «Комерційний центр «Афіто» судові витрати підлягають компенсуванню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр «Афіто» задовольнити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр «Афіто» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також судових витрат скасувати, прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр «Афіто» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр «Афіто» судові витрати у розмірі 2643 грн. компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 липня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_7