ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/2047/17

провадження № 22-ц/781/948/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Теплокомуненерго»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2017 рокуу складі судді Голосеніної Т.В. і

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року Комунальне підприємство «Теплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та просило стягнути з відповідача заборгованість за отриману теплову енергію в сумі 15393,10 грн., 3% річних в сумі 281,61 грн., індекс інфляції в сумі 1659,13 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач проживає в квартирі, яка належить до приватного житлового фонду, отримує послуги, однак не сплачує кошти за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 01.03.2017 року в сумі 15393 грн. 10 коп.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_4 користь Комунального підприємства «Теплокомуненерго» заборгованість в сумі 17 333 (сімнадцять тисяч триста тридцять три) грн. 84 коп., яка складається з поточної заборгованості - 15393 грн. 10 коп., 3 % річних в сумі 281 грн. 61 коп. та індексу інфляції в сумі 1659 грн. 13 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Теплокомуненерго» судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості за надані послуги, а тому сума боргу, яка виникла підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не повідомив суд час виникнення заборгованості по особовому рахунку, договір на постачання теплової енергії відповідач уклала лише 03.03.2017 року, розмір заборгованості нарахована невірно, оскільки невірно обчислено розмір житлової площі.

Довідка по особовому рахунку не скріплена печаткою підприємства, не завірена керівником підприємства, а тому не може бути доказом по справі.

Оскільки відповідач повторно до суду не викликалась, вона не мала можливості подати заяву про застосування позовної давності.

В судовому засіданні апеляційного суду представник КП «Теплокомуненерго» ОСОБА_5 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, ОСОБА_4в судове засідання не з'явилася про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Від КП «Теплокомуненерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання квартири АДРЕСА_1.

Відповідач користується послугами КП «Теплокомуненерго» по забезпеченню тепловою енергією, про що свідчить відкритий особовий рахунок та наявність розрахункової (абонентської) книжки, але свої зобов'язання по оплаті отриманих послуг виконує неналежно.

Сума боргу підтверджується відповідним розрахунком і становить 15393 грн. 10 коп. Заяв про відмову від користування послугами від споживача у справі на адресу позивача не надходило.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, такий висновок є законним та обґрунтованим.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми.

За змістом ч. 1 ст. 901 та ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами існують взаємні права та зобов'язання, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України N 630 від 21 липня 2005 року.

За змістом ст.ст. 16, 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону зобов'язання укласти договір на надання житлово-комунальних послуг покладено, як на виконавця, так і на споживача.

Відсутність укладеного між сторонами у письмовій формі договору про надання послуг з централізованого опалення не є підставою для відмови виконавцю житлово-комунальних послуг у стягненні заборгованості за такі послуги, оскільки згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Оскільки відповідач являється споживачем наданих позивачем послуг з централізованого опалення, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, вона зобов'язана сплатити за такі послуги не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги, що договір на постачання теплової енергії укладено лише 03.03.2017 є безпідставними, оскільки сторони перебували у фактичних договірних відносинах і те, що відповідач до укладання договору не споживала надану позивачем теплову енергію належних та допустимих доказів суду не надано.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за теплову енергію позивач надав до суду апеляційної інстанції уточнений розрахунок заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_4, а також надав рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради, якими затверджувалися тарифи на послуги теплопостачання.

Згідно уточненого розрахунку вбачається, що позивач заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за постачання теплової енергії, в тому числі заборгованості позовна давність по яких сплила.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-780цс15.

Матеріалами справи підтверджується, що судове засідання суду першої інстанції, яке було призначене на 11.09.2017, було відкладене за заявою відповідача (а.с.21).

У судове засідання суду, яке було призначено на 05.12.2017, відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки (а.с.23).

За таких обставин доводи апеляційної скарги, що відповідач не мала змоги подати заяву про застосування позовної давності є безпідставними.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що розмір заборгованості нарахована невірно, оскільки невірно обчислено розмір житлової площі.

Так, відповідач вернулася до позивача з заявою про здійснення перерахунку за надані послуги, в зв'язку зі зміною опалювальної площі, 20.10.2016 і відповідач здійснив перерахунок.

Оскільки перерахунки за надані послуги здійснюються з моменту звернення споживача послуг, доводи апеляційної скарги про невірність розрахунку є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права або порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2017 рокубез змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст складено 13.07.2018 року.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

О.Л.Карпенко