АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2164/18 Справа № 199/3367/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ПрАТ «СК «АХА Страхування», третя особа ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 30 вересня 2016 року о 08-30 год., при з'їзді з вул. Донецьке Шосе в м.Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_2, під її керуванням. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди їй, як власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_3 була спричинена матеріальна шкода. Так як учасники події, дійшли згоди щодо обставин, причин, та умов скоєння ДТП, а також вини водія ОСОБА_3 в спричиненні збитку, то учасниками події на підставі ч. 2 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було використано право складання спільного повідомлення (Європротоколу) про дорожньо-транспортну пригоду без виклику співробітників ДАІ, яке 10 жовтня 2016 року було надано до страхової компанії. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 23 588 грн. 91 коп. 10 жовтня 2016 року вона через свого повноваженого представника до ПрАТ «СК «АХА Страхування» надала заяву про виплату страхового відшкодування, та були надані всі необхідні документи для прийняття відповідного рішення. Листом від 06 січня 2017 року відповідач відмовив їй у виплаті страхового відшкодування з причин того, що за наслідками детального страхового розслідування було встановлено відсутність порушень ПДР України з боку страхувальника водія ОСОБА_3, та як наслідок відсутність у страховика обов'язку нести цивільно-правову відповідальність за шкоду, що настала в результаті ДТП. Вважає, що вказана відмова у виплаті страхового відшкодування є не вмотивованою та незаконною. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в розмірі 23 588 грн. 91 коп., витрати на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000 грн., а всього стягнути 24 588 грн. 91 коп. та витрати правову допомогу і сплачений судовий збір.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Стягнуто з ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 23 588 коп. 91 коп., 1 000 грн. витрат на проведення експертного дослідження, а також судові витрати по справі, що складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та судового збору в розмірі 640 грн., а всього 28 228 грн. 91 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «АХА Страхування» просить рішення суду від 11 грудня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Відповідно до ст. ст. 3, 5 цього Закону метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 вказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦПК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до п. 36.7 ст. 36 вказаного закону рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Статтею 37 Закону визначений вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, до яких зокрема відноситься: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Встановлення страховиком будь-яких додаткових підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, не передбачених зазначеним законом, є протиправним та такі дії слід розцінювати як порушення права страхувальника на виплату йому страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, 30 вересня 2016 року о 08-30 год., при з'їзді з вул. Донецьке Шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу ОСОБА_2, як власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_3 була спричинена матеріальна шкода. В повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду зазначено, що ДТП сталася з вини водія ОСОБА_3, а отже, учасники події, дійшли згоди щодо обставин, причин, та умов скоєння ДТП, а також вини водія ОСОБА_3 в спричиненні збитку (а.с.83).

Згідно повідомлення департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську від 03 листопада 2016 року, матеріали даної ДТП в базі даних АРМОР «ДТП»МВС України станом на 26 жовтня 2016 року не зареєстровані (а.с.96).

Позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.7).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/48300455, з терміном дії з 27 серпня 2016 року по 26 серпня 2017 року, страхова сума за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн., розмір франшизи - 0 грн. (а.с.93).

Автомобіль «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував під час ДТП водій ОСОБА_3 зареєстрований за ТОВ «Агроплаза» та застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5009656, з терміном дії з 30 вересня 2016 року по 29 вересня 2017 року, страхова сума за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн., розмір франшизи - 0 грн. (а.с.94).

Тобто, обидва транспортні засоби на час скоєння ДТП були застрахованими.

Учасниками дорожньо-транспортної події на підставі ч. 2 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було використано право складання спільного повідомлення (Європротоколу) про дорожньо-транспортну пригоду без виклику співробітників поліції (а.с.81, 82, 83).

З вищевказаного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що винним у ДТП себе визнав водій автомобіля «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 (а.с.6).

Згідно висновку № 4010/16/16 від 28 жовтня 2016 року експертного судового автотоварознавчого дослідження судового експерта Дроздова Ю. В. вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є позивач ОСОБА_2 становить 23 588 грн. 91 коп. (а.с.10-14).

Вартість проведення вказаного висновку судового автотоварознавчого дослідження судового експерта Дроздова Ю. В. становить 1000 грн., сума якого була сплачена позивачем (а.с.15).

10 жовтня 2016 року ОСОБА_2 було надано страховику ПрАТ «СК «АХА Страхування» письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.81, 82, 83).

10 жовтня 2016 року позивачем, через свого повноваженого представника, до ПрАТ «СК «АХА Страхування» була надана заява про виплату страхового відшкодування, та надані всі необхідні документи для прийняття відповідного рішення (а.с.8).

Листом від 06 січня 2017 року відповідач ПрАТ «СК «АХА Страхування» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з причин того, що за наслідками детального страхового розслідування встановлено відсутність порушень ПДР України з боку страхувальника водія ОСОБА_3, та як наслідок відсутність у страховика обов'язку нести цивільно-правову відповідальність за шкоду, що настала в результаті ДТП (а.с.20).

Згідно висновку спеціаліста ОСОБА_7 від 21 лютого 2017 року щодо з'ясування причин та обставин ДТП по типовим схемам ДТП, по ПДР, повідомлення про ДТП (Європротоколу) винним у даній ДТП є ОСОБА_2 - водій автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.97-102).

Слід зазначити, однією із виключних підстав для складання Європротоколу є саме наявність згоди водіїв учасників ДТП щодо обставин її скоєння, то самостійне встановлення страховиком наявності в діях того чи іншого водія порушень Правил дорожнього руху або відповідність дій цим Правилам водіїв учасників пригоди не передбачено вимогами п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, враховуючи викладене та передбачені підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, відмова страховика у здійсненні страхового відшкодування у випадку іншому, поміж передбачених ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є безпідставною та такою, що не ґрунтується на Законі, оскільки під час вирішення питання про наявність підстав для здійснення страхового відшкодування страховик повинен віддавати пріоритет положенням вказаного Закону.

В судовому засіданні в апеляційному суді 05 червня 2018 року на розгляд ставилося питання про призначення у даній справі судової автотехнічної та судової автотоварознавчої експертиз, однак, представник відповідача ПрАТ «СК «АХА Страхування» зазначив, що у відповідача - ПрАТ «СК «АХА Страхування» таких клопотань не має.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що ПрАТ «СК «АХА Страхування» повинна нести відповідальність, передбачену законом, та пред'явлені позивачем вимоги про стягнення із страхової компанії суми страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи, що cтрахове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV. Максимальні розміри страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, у разі спрощеного врегулювання дорожньо-транспортної пригоди (так званий Європротокол) затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України».

Згідно з розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року N 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» з 01 лютого 2016 року такий розмір визначений у розмірі 50 000,00 грн. потерпілому.

Таким чином відповідач повинен нести відповідальність у межах вказаної суми, тобто в межах 50 000 грн.

Крім того слід зазначити, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону № 1961 передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону № 1961 страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз.2 п.12.1 ст.12 та п.36.6 ст. 36 Закону № 1961, компенсувати потерпілому суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована.

Згідно полісу №АК/5009656 від 30 вересня 2016 року за яким автомобіль «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував під час ДТП водієм ОСОБА_3 зареєстрований за ТОВ «Агроплаза» та застрахований ПрАТ «СК «АХА Страхування», розмір франшизи - 0 грн. (а.с.94).

За таких обставин підстав для зменшення суми страхового відшкодування на розмір франшизи судом не встановлено.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Враховуючи, що позивач скористалася своїм правом на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права, звернулася з вимогою до страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то суд першої інтонації правильно стягнув з відповідача ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 23 588 коп. 91 коп., 1 000 грн. витрат на проведення експертного дослідження.

Стосовно вимог позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI, який був чинний на момент виниклих відносин та на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Позивачем було надано суду копію договору про надання правової допомоги №17/05/17-1 від 14 травня 2017 року, укладеного між нею та адвокатом Чіп Я.М., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 17 листопада 2008 року № 1918 на ім'я Чіп Я.М., розрахунок вартості адвокатського гонорару (правової допомоги) від 20 грудня 2017 року щодо визначення сум видів правової допомоги (16-18).

Слід зазначити позивачем не було надано суду відповідний акт приймання-передачі наданих послуг. Розрахунок вартості адвокатського гонорару не містить детального розрахунку витрат на правову допомогу.

Крім того, як вбачається з копії квитанції до договору про надання правової допомоги позивачем ОСОБА_2 було сплачено адвокату Чіп Я.М. суму в розмірі 5100 грн. на підставі договору від 17 травня 2017 року, однак дата укладення договору про надання правової допомоги зазначена - 14 травня 2017 року (а.с.16, 17).

Тобто, позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження сплати нею адвокату за надання правової допомоги саме за укладеним з адвокатом договором у даній справі від 14 травня 2017 року, а тому вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що складення спільного повідомлення водіїв про ДТП (Європротоколу) не є домовленістю водіїв про визначення винної особи у ДТП є безпідставними.

Крім того, в судовому засіданні в апеляційному суді на розгляд ставилося питання про призначення у справі судової автотехнічної та судової автотоварознавчої експертизи, однак відповідних клопотань від учасників справи про призначення у справі відповідної судової експертизи не надходило.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи щодо стягнення з страхової компанії суми спричиненої шкоди в результаті ДТП, порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року скасувати частково в частині стягнення з ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь позивача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та загальну суму, стягнуту рішенням суду з ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь позивача ОСОБА_2 слід зменшити з 28 228 грн. 91 коп. до 25 228 грн. 91 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування скасувати частково в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» витрат на правову допомогу, і загальну суму, стягнуту з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_2 змінити, зменшивши її з 28 228 грн. 91 коп. до 25 228 грн. 91 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді