Ухвала

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 243/7935/16-ц

провадження № 61-18384св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Наталія Вікторівна,

відповідач - приватний нотаріус Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар Валентина Іванівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2017 року у складі судді Кузнецова Р. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Груіцької Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області СоловарВалентини Іванівни про визнання відмови нотаріуса незаконною і зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки і ПАТ КБ «Приватбанк» надано право продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 від свого імені будь-якій особі-покупцеві для задоволення вимог за кредитним договором від 29 листопада 2007 року.

Для продажу вказаного житлового будинку і виконання судового рішення банк звернувся до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В. І. із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу, посвідченого цим приватним нотаріусом.

Оскільки нотаріусом на підставі статей 8, 53 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В. І. у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язати видати дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 листопада 2007 року.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що питання видачі нотаріусами дублікатів документів, посвідчених або виданих цих нотаріусом, регулюється Законом України «Про нотаріат» і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, за змістом яких у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Таким чином, підставою для видачі дубліката документа згідно з наведеними нормами є його втрата або зіпсування, а суб'єктами, які мають право на його отримання є особи, за дорученням яких або щодо яких учинялась дія. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не належить до кола вказаних осіб, то підстав для задоволення його позову немає.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що звертаючись до нотаріуса із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 листопада 2007 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» у порушення вимог статті 53 Закону України «Про нотаріат» і пункту 1.1 глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, не надано доказів втрати чи пошкодження оригіналу цього документа, тому нотаріус законно відмовила у видачі його дубліката.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» застосуванню до спірних правовідносин підлягали норми саме цього Закону, який прийнято пізніше, а не Закону України «Про нотаріат», який прийнято раніше. Суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень вказаного не врахували і не звернули увагу на те, що статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпоткодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені, і єдиним можливим механізмом реалізації цього права і забезпечення виконання рішення суду про звернення стягнення шляхом продажу предмета іпотеки є надання іпотекодержателю можливості отримати правовстановлюючі документи на цей предмет іпотеки.

У серпні 2017 року приватний нотаріус Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В. І. подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що вимога банку про видачу дубліката правовстановлюючих документів суперечить положенням статті 53 Закону України «Про нотаріат». При цьому, ні стаття 38 Закону України «Про іпотеку», ні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не надають іпотекодержателю такого права, тому суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, у рахунок погашення заборгованості у розмірі 44 212,37 дол. США за кредитним договором від 29 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29 листопада 2007 року, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права продажу вказаного предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору іпотеки від 17 липня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя і передбачає право банку на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця за початковою ціною - 144 935,00 грн., визначеною і узгодженою сторонами у договорі іпотеки від 29 листопада 2007 року.

23 березня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В. І. із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу від 29 листопада 2007 року для виконання вищевказаного рішення суду.

Приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В. І. було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та роз'яснено банку, що видача дублікатів правовстановлюючих документів здійснюється відповідно до статті 53 Закону України «Про нотаріат» та дублікат видається приватним нотаріусом тільки стороні правочину.

Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Судом установлено, що наявне рішенням суду, що набрало законної сили, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь банка.

Отже, банку надано усі права, необхідні для продажу спірного житлового будинку від свого імені будь-якій особі-покупцю, отримання витягу з державного реєстру прав власності, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування та надано банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки.

Відповідно до статті 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії (частина п'ята статті 8 Закону України «Про нотаріат»).

У статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а, отже, і право на отримання правовстановлюючих документів.

Аналіз змісту норм статей 8, 53 Закону України «Про нотаріат» вказує на те, що дублікат нотаріально посвідченого документа видається лише особам, які були стороною правочину, а у статті 38 Закону України «Про іпотеку» закріплено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки з отриманням всіх необхідних документів для цього.

При вирішенні питання застосування цих норм необхідно виходити з положень пункту 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку», згідно з яким законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» набрав чинності 01 січня 2004 року, а Закон України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» набрав чинності 01 січня 1994 року

Таким чином, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судуприходить до висновку, що суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень дійшли помилкового висновку про застосування Закону України «Про нотаріат» і про те, що банк не є тією особою, яка має право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів у нотаріуса у спірних правовідносинах, оскільки Закон України «Про іпотеку» у цих правовідносинах є спеціальним.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року, прийнятій за наслідком розгляду касаційної скарги приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балацького Олега Олександровича на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балацького О. О. про визнання незаконною постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії і зобов'язання видати дублікат договору купівлі-продажу, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що положення статті 38 Закону України «Про іпотеку» не містять повноважень банку представляти інтереси іпотекодавця у будь-яких правовідносинах, зокрема щодо звернення від імені власника нерухомого майна, на яке звертається стягнення, до нотаріуса з вимогою надати дублікат правовстановлюючого документа на майно, що підлягає реалізації, а також не містить обов'язку нотаріуса надавати відповідний дублікат правовстановлюючих документів без дотримання вимог Закону України «Про нотаріат» (справа № 727/1570/16-ц, провадження № 61-3229св18).

Зазначене свідчить про існування різного підходу до розуміння та тлумачення положень статті 38 Закону України «Про іпотеку» і статті 53 Закону України «Про нотаріат» між судовими колегіями різних судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині другій статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вирішення цих правових питань з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах викликає необхідність формування єдиної правозастосовної практики, що підлягає вирішенню Обєднаною Палатою Касаційного цивільного суду.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 403 ЦПК України та з урахуванням наведеного наявні підстави для передачі справи на розгляд Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Передати на розгляд Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 243/7935/16-ц, провадження № 61-18384св18, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк