АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/552/18 22-ц/774/1545/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 171/552/18

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі Держава Україна (державний орган Державне казначейство України), Нікопольська місцева прокуратура в Дніпропетровській області, Апостолівське ВП Нікопольського ВП ГУ НПУ, Міністерство Внутрішніх справ України,

розглянув у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року, яка постановлена суддею Семенової Н.М. у місті Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

02.04.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна (державний орган Державне казначейство України), Нікопольської місцевої прокуратури в Дніпропетровській області, Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУ НПУ, Міністерства Внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові бездіяльністю державних органів.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2018 року зазначений позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме, позивачу необхідно надати суду уточнену редакцію позовної заяви, надати докази на підтвердження обставин справи зазначених у позовній заяві, надати докази на підтвердження витрат понесених позивачем при складанні позовної заяви, надати ухвалу Нікопольського міськрайонного суду про задоволення скарги ОСОБА_1Г на бездіяльність Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, не уточнено найменування та склад відповідачів по справі.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті та прийняття правосудного рішення. Також, позивач просить визнати порушення суддею Конвенції та відвести суддю Семенову Н.М. від розгляду вказаного провадження. Зокрема, позивач вважає, що подана ним позовна заява є обґрунтованою та відповідає вимогам ЦПК України, а суд не хоче розглядати його позов та чинить перешкоди у доступі до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року відкрито апеляційне провадження по даній цивільній справи та визначено, що, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена в п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана без додержання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України та ОСОБА_1, відповідно до ухвали суду від 24.04.2018 року, у встановлений термін, не виконав вимоги ухвали про усунення недоліків.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Отже, ЦПК України встановлює обовязок позивача зазначити у позовній заяві обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а на суд обовязок перевірити наявність такого посилання у позовній заяві, однак, не надає суду право на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі вирішувати питання щодо доведеності, обґрунтованості чи повноти викладених позивачем обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Залишаючи позов без руху, суд першої інстанції зазначеного не врахував та не взяв до уваги того, що позивач на власний розсуд розпорядився своїм правом щодо надання доказів на підтвердження обставин справи зазначених у позовній заяві, та надав їх у тому обсязі, який, на його думку, є достатнім для підтвердження його доводів та заявлених позовних вимог.

Вимоги ж суду першої інстанції щодо зобовязання позивача ОСОБА_1 надати докази на підтвердження витрат, понесених позивачем при складанні позовної заяви та надати ухвалу Нікопольського міськрайонного суду про задоволення скарги ОСОБА_1Г на бездіяльність Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, є взагалі не зрозумілими та безпідставними, оскільки, як вбачається з позовної заяви, позивач не ставить питання про стягнення на його користь витрат, понесених позивачем при складанні позовної заяви, а тому відсутні підстави й для їх підтвердження, та просить суд витребувати у Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ухвалу цього суду від 07.02.2017 року (а.с. 1-8), що судом взагалі проігноровано.

Отже, з встановлених судом апеляційної інстанції обставин слідує, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя, закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Клопотання позивача ОСОБА_1 щодо вирішення судом апеляційної інстанції питання про відвід судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області Семенової Н.М. , не може бути задоволено, оскільки, згідно ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не наділений такими повноваженнями при розгляді апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 рокускасувати та направити матеріал за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна (державний орган Державне казначейство України), Нікопольської місцевої прокуратури в Дніпропетровській області, Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУ НПУ, Міністерства Внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові бездіяльністю державних органів до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: