Справа № 300/890/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1, за участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Воловецького районного суду від 03 березня 2018 року (у складі судді Софілканич О.А.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа сектор державної реєстрації речових права на нерухоме майно Воловецького районного управління юстиції, про визнання договорів дарування фіктивними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом у листопаді 2017 р.

Просив:

-встановити, що договір дарування квартири від 22.05.2015 р. по вул. Пушкіна, 10/7, в смт. Воловець Воловецького району, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_4, є фіктивним і визнати такий недійсним;

-встановити, що договір дарування указаної квартири від 22.09.2016 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є фіктивним і визнати такий недійсним;

-встановити, що договір дарування цієї ж квартири від 27.10.2016 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, є фіктивним і визнати такий недійсним.

На обґрунтування позовних вимог указав, що оспорюванні договори дарування квартири, яка знаходиться по вул. Пушкіна, 10/7, в смт. Воловець, є фіктивними, оскільки укладенні з метою уникнення виконання рішення суду, яким були задоволені вимоги ОСОБА_2 про стягнення суми боргу (рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2012 р.), і можливого набуття ним права власності на спірну квартиру у випадку невиконання рішення суду.

Рішенням Воловецького районного суду від 03 березня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 2 500 грн. у відшкодування судових витрат.

У апеляційних скаргах ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 просять скасувати це рішення як незаконне та ухвалити нове про повне задоволення позову. Доводи скарг зводяться до такого:

-договір дарування квартири від 22.05.2015 р. був спрямований на уникнення виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2012 р. (щодо виплати йому грошових коштів за квартиру в порядку реституції);

-в учасників оскаржуваних правочинів були відсутні наміри щодо реального набуття юридичних наслідків, у звязку з чим договори дарування мають бути визнані фіктивними;

-суд неналежно оцінив докази, чим порушив норми процесуального права.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Воловецького районного суду від 03 березня 2018 р. без змін. Узагальнені доводи заперечень зводяться до безпідставності як позовних вимог так і доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Судом першої інстанції установлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 1-110 від 02.03.2011 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 право власності на квартиру по вул. Пушкіна, 10/7, в смт. Воловець було зареєстровано за останнім. Рішенням Воловецького районного суду від 10.08.2012 р. указаний договір купівлі-продажу було визнано недійсним. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18.09.2012 р., яке касаційною інстанцією залишено без змін, допущено двосторонню реституцію, відновлено право власності ОСОБА_6 на квартиру та стягнуто з останньої на користь ОСОБА_2 38716 грн. вартості цієї квартири.

26.10.2012 р. було відкрите виконавче провадження, яке закінчено у звязку зі смертю 04.09.2015 р. боржника ОСОБА_6

За життя ОСОБА_6 подарувала належну їй квартиру ОСОБА_4, яка 22.09.2016 р. подарувала таку ОСОБА_5, а та 27.10.2016 р. ОСОБА_4

Судове рішення мотивоване тим, що оспорені договори дарування не суперечать вимогам цивільного законодавства, юридичні наслідки після укладення договорів досягнуті, право власності на квартиру зареєстровано. Позивачем не доведено, що ці договори укладені фіктивно, не доведено наявність умислу сторін правочину та вчинення таких без наміру створення правових наслідків, а також на надано доказів у підтвердження факту порушення його прав та інтересів у звязку з укладенням договорів дарування.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, які мають значення для справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так, згідно з положеннями ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (зокрема, правова позиція ВСУ від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14).

Правовою підставою для визнання недійсними договорів дарування квартири є їх фіктивність, яка на думку позивача полягає в тому, що ці правочини укладені з метою невиконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 на його користь у порядку реституції вартості квартири та з метою можливого позбавлення його права власності на цю квартиру в разі неналежного виконання рішення суду.

ОСОБА_6 22.05.2015 р. подарувала ОСОБА_4 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 після набрання чинності судовим рішенням про стягнення з неї заборгованості на користь позивача, проте на виконання указаного та наступних оспорених правочинів майно було передано обдарованим, здійснена державна реєстрація права власності й така не скасована (зворотних даних немає). Тобто, дарувальник юридично та фактично вже не володів і не користуватися цим майном, що не заперечується.

За таких обставин довід апеляційних скарг про те, що в учасників оскаржуваних правочинів були відсутні наміри щодо реального набуття юридичних наслідків, є припущенням.

Окрім того, згідно з даними виконавчого провадження із пенсії ОСОБА_6 стягувалися грошові кошти на виконання відповідного судового рішення і на момент закінчення виконавчого провадження у звязку зі смертю (04.09.2015 р.) боржниці було стягнуто та перераховано на користь ОСОБА_2 4579.80 грн., чим спростовується довід апелянтів з приводу того, що договір дарування квартири від 22.05.2015 р. був спрямований саме на уникнення виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2012 р. (щодо виплати йому грошових коштів за квартиру в порядку реституції).

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення як суперечні фактичним обставинам справи, письмовим доказам і нормам матеріального (ст. 234 ЦК України).

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 залишити без задоволення. 2.Рішення Воловецького районного суду від 03 березня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 20.07.2018 р.

Судді: