Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 521/6723/15-ц

провадження № 61-18202св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2016 року у складі судді Мазун І. А. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Сєвєрової Є. С., Гірняк Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), ОСОБА_3, про визнання правочину недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 31 жовтня 2014 року товариство отримало від ОСОБА_4 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 24 жовтня 2014 року у м. Одесі, за участю автомобіля JAC, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, і автомобіля Ford, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. До повідомлення ОСОБА_4 було додано копію поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 0574683, згідно з яким цивільно-правової відповідальність власника автомобіля JAC, номерний знак НОМЕР_1, - ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Страховик вказував, що вказаний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 0574683 не може бути підтвердженням укладення між ТДВ СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_2 договору страхування, оскільки бланк цього полісу, згідно з актом передачі полісів від 23 квітня 2014 року № АГ00290, було передано начальнику управління страхування ТДВ СК «Альфа-Гарант» в м. Одесі та Одеській області ОСОБА_3, не отримавши від нього інформації про використання цього бланку, товариство опублікувало в газеті «Урядовий кур'єр» оголошення про втрату бланку полісу серії АІ № 0574683, повідомивши про це МТСБУ.

Таким чином, ТДВ СК «Альфа-Гарант» договір страхування з ОСОБА_2 не укладало, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 0574683 був підписаний невідомою особою, яка не мала відповідного обсягу цивільної дієздатності на представництво інтересів товариства, тому ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі частини другої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України просило суд визнати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 0574683 недійсним.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2016 року в задоволенні позову ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що правочин з відповідачем, від імені товариства, був укладений особою, яка не мала на це необхідного обсягу цивільної дієздатності. Твердження позивача про невідповідність договору страхування положенням статей 203, 215 ЦК України спростовуються встановленими обставинами справи, оскільки з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 0574683 вбачається, що від імені страховика його підписано агентом страховика. Строк його дії становить з 16 травня 2014 року до 13 травня 2015 року. Страховий платіж у розмірі 726,62 грн сплачено 15 травня 2014 року. У примітці зазначено, що страхувальнику видано спеціальний знак АІ0574683. Вказане свідчить, що сторонами у договорі страхування досягнуто згоди щодо усіх істотних умов цього договору, тому підстав для визнання його недійсним немає.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» відхилено. Заочне рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не спростовано презумпцію правомірності правочину, оскільки відповідно до статті 18 Закону України «Про страхування» видача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування і досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена. При цьому згідно з пунктом 3.5 Глави 3 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07 липня 2010 року № 238/2010, наявність оголошень або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика від виконання зобов'язань за договором, оформленим на такому бланку.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТДВ СК «Альфа-Гарант», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень у порушення вимог статей 212-214, 303 ЦПК України 2004 року належним чином не з'ясували і не перевірили, чи укладався спірний договір уповноваженою особою страховика, чи підпис в угоді належить цій особі, чи здійснювалась оплата за цим договором та у який спосіб, адже про втрату полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 0574683 повідомлено задовго до настання страхового випадку.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 05 травня 2014 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_2 було укладено договір страхування, що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 0574683, згідно з яким страховик зобов'язався протягом одного року відшкодовувати шкоду, завдану страхувальником третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбудеться за участю забезпеченого транспортного засобу JAC, номерний знак НОМЕР_1, а страхувальник зобов'язався сплатити страховику страховий платіж у розмірі 726,62 грн.

31 жовтня 2014 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» отримало від ОСОБА_4 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 24 жовтня 2014 року у м. Одесі за участю автомобіля JAC, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, і автомобіля Ford, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказуючи на те, що договір страхування з ОСОБА_2 було укладено особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки бланк поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 0574683 було втрачено, про що було зроблено оголошенні в газеті «Урядовий кур'єр» та повідомлено МТСБУ, ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до суду із цим позовом про визнання правочину недійсним.

Так, судом встановлено, що бланк поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 0574683 за актом передачі полісів від 23 квітня 2014 року № АГ00290 було передано начальнику управління страхування ТДВ СК «Альфа-Гарант» в м. Одесі та Одеській області ОСОБА_3

Зі змісту поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 0574683, виданого відповідачу на підтвердження укладення договору страхування, вбачається, що цей договір від імені ТДВ СК «Альфа-Гарант» укладено агентом, підпис якого скріплено круглою печаткою «Для договорів № 44», яка зберігалася у ОСОБА_3, який на момент укладення цього правочину обіймав посаду начальнику управління страхування ТДВ СК «Альфа-Гарант» в м. Одесі та Одеській області. Строк дії договору сторонами погоджено з 16 травня 2014 року по 13 травня 2015 року. Крім того, у полісі зазначено, що страховий платіж у розмірі 726,62 грн страхувальник сплатив 15 травня 2014 року, тобто під час укладення цього договору.

У частині першій статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у статті 18 Закону України «Про страхування», в частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Аналогічні положення містяться й у статті 981 ЦК України.

Відповідно до статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Судом установлено, що сторони при укладенні договору страхування досягли згоди щодо усіх його істотних умов. Крім того, він укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, що свідчить про дотримання вимог законодавства щодо змісту і форми цього правочину.

Загальні підставі недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Додаткові підстави недійсності договору страхування зазначені у статті 998 ЦК України, якою передбачено, що договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку або об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Встановивши, що договір страхування від імені ТДВ СК «Альфа-Гарант» укладено агентом страховика, якому товариство передало таке право, підпис якого скріплено круглою печаткою товариства, у полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 0574683, який відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про страхування» є підтвердженням укладення сторонами договору страхування, зазначено про сплату страхувальником страхового платежу 15 травня 2014 року, суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання укладеного сторонами договору страхування недійсним.

Крім того,згідно з пунктом 3.5 Глави 3 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07 липня 2010 року № 238/2010, наявність оголошень або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика від виконання зобов'язань за договором, оформленим на такому бланку.

Належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину, встановленої статтею 204 ЦК України, позивачем не надано, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки фактично стосуються переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк