АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1769/18 Справа № 202/2857/17 Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В.П. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа - Дніпропетровська міська рада, про розірвання договору про спільну діяльність, визнання права власності, стягнення штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 22.03.2013 року між ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 було укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові, взяли на себе обов'язок власними силами та за власні кошти здійснити реконструкцію та будівництво нежитлових будівель за адресами у м. Дніпро: АДРЕСА_7, АДРЕСА_8, АДРЕСА_9, АДРЕСА_10. Метою укладення Договору про спільну діяльність було проведення реконструкції належного позивачу та відповідачам на праві власності майна, будівництво нового майна з метою подальшого оформлення права власності на нерухоме майно для здійснення в подальшому господарської діяльності: надання даного узаконеного майна в оренду та отримання прибутку. Однак, відповідачі на протязі всього строку дії договору про спільну діяльність навмисно ухилялися від виконання своїх обов'язків за договором. Приймаючи до уваги бездіяльність відповідачів, позивачем було самостійно за власними силами та за власні кошти збудовано/реконструйовано ряд торгівельних павільйонів за вказаними адресами. Факт умисного невиконання відповідачами своїх обов'язків за договором підтверджується численними листами між сторонами. Оскільки відповідачі грубо порушили умови договору про спільну діяльність від 22.03.2013 року щодо здійснення будівництва за спільні кошти та спільними ресурсами (силами), позивач вважає доцільним розірвати вказаний договір. Також, договором було погоджено, що в разі невиконання однією із сторін умов даного договору щодо здійснення будівництва за спільні кошти та спільними ресурсами (силами), побудовані об'єкти нежитлової нерухомості (торгівельні павільйони, нежитлові будівлі) належать на праві власності тій стороні, яка фактично виконала умови даного договору. Відповідачі є боржниками, які порушили виконання зобов'язання, визначеного договором про спільну діяльність. Тому, позивач вважає необхідним стягнути з Відповідачів у солідарному порядку штраф за порушення та не виконання умов Договору про спільну діяльність у розмірі 50000,00 грн. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив розірвати договір про спільну діяльність від 22.03.2013 року, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_2; визнати за позивачем, на підставі ст. 376 ЦК України, право власності на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_11 та зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на вказане майно без додаткового введення в експлуатацію; визнати за позивачем право власності на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресами у м. Дніпро: АДРЕСА_7, АДРЕСА_6, АДРЕСА_8, АДРЕСА_10, та зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на вказане майно без додаткового введення в експлуатацію; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь позивача штраф за невиконання умов договору про спільну діяльність від 22.03.2013 року у розмірі 50000,00 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено розірвати договір про спільну діяльність від 22.03.2013 року укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_2 право власності без додаткового введення в експлуатацію на наступні нежитлові будівлі: торгівельний павільйон літ. З, що знаходиться за адресою: м. АДРЕСА_7, загальною площею - 18,8 кв.м. та складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею - 18,8 кв.м.; торгівельний павільйон літ. К, що знаходиться за адресою: м. АДРЕСА_7, загальною площею - 18,1 кв.м. та складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею - 18,1 кв.м.; торгівельний павільйон літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (Розпорядженням Дніпровського міського голи №1148-р від 19.01.2017 року торгівельному павільйону присвоєно адресу - АДРЕСА_6), загальною площею - 48,7 кв.м. та складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею - 42,0 кв.м та торгівельної зали 1-2 загальною площею - 6,7 кв.м.; торгівельний павільйон літ. Б, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, АДРЕСА_10, загальною площею - 37,2 кв.м. та складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею - 37,2 кв.м.; торгівельний павільйон літ. Б, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, АДРЕСА_8, загальною площею - 14,7 кв.м. та складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею - 14,7 кв.м.; торгівельний павільйон літ. В, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, АДРЕСА_8, загальною площею - 15,1 кв.м. та складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею - 15,1 кв.м.; торгівельний павільйон літ. Г, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, АДРЕСА_8, загальною площею - 19,7 кв.м. та складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею - 14,3 кв.м. та торгівельної зали 1-2 загальною площею - 5,4 кв.м.; торгівельний павільйон літ. Д, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, АДРЕСА_8, загальною площею - 21,6 кв.м. та складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею - 21,6 кв.м. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь позивача штраф за невиконання умов договору про спільну діяльність від 21.01.2015 р. у розмірі 50000,00 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З апеляційною скаргою на вказане вище заочне рішення, в частині визнання за позивачем права власності на торгівельні павільйони, звернулась прокуратура Дніпропетровської області, що діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, які не були учасниками у справі, та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині визнання за позивачем права власності на торгівельні павільйони та ухвалення у скасованій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується письмовою розпискою представників прокуратури та міської ради на аркуші 236; рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток Державній архітектурно-будівельній інспекції України і представнику ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та розміщенням оголошення про слухання справи на сайті судової влади.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Згідно змісту позовної заяви, 22.03.2013 року між ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 було укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони зобов'язалися спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, спільними силами, матеріалами, ресурсами, коштами здійснити будівництво нежитлових будівель за адресами у м. Дніпрі (Дніпропетровську): АДРЕСА_7, АДРЕСА_8, АДРЕСА_9, АДРЕСА_10 для подальшого оформлення за сторонами права власності та надання в оренду третім особам з метою отримання прибутку.

Суду представлені копії технічних паспортів та звітів ФОП ОСОБА_5 про проведення технічного обстеження спірних об»єктів, де зазначено про їх готовність до експлуатації.

За змістом ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 вказаної вище статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положеннями частини 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

В розумінні положень статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Як визначено ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Встановлено, що ні місцевому суду, ні апеляційному суду позивачем не представлено доказів, що відповідають положенням ст.ст. 58, 59 ЦПК України в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, ст.ст. 77 - 79 ЦПК України, в редакції, що діє з 17.12.2017 року, на підтвердження наявності у позивача права на спірні споруди торгівельних павільйонів, що знаходяться за адресами у м. Дніпро: АДРЕСА_7, АДРЕСА_6, АДРЕСА_8, АДРЕСА_10.

Позивачем не доведено, що спірні споруди мають ознаки самочинного будівництва у розумінні ст. 376 ЦК України; місцевим судом безпідставно застосовано положення ст. 376 ЦК України.

Суду не представлені докази введення спірних споруд, з відповідними технічними характеристиками, в експлуатацію.

Необґрунтованим, безпідставним є висновок місцевого суду про відсутність необхідності дотримання, передбаченої діючим законодавством, процедури введення спірних споруд в експлуатацію.

Позивачем не надано доказів наявності права здійснення будівельних робіт на відповідних земельних ділянках. Більше того, згідно листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради №14/323 від 25.10.2017 року, дозволи на проведення будівельних робіт, зокрема, за адресами АДРЕСА_7, АДРЕСА_8, АДРЕСА_10. у м. Дніпро - управлінням не надавались (а.с. 146).

Колегія наголошує, що доказів на підтвердження своєї позиції позивачем суду не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом, призначення судової експертизи - позивачем не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам; розглянувши дану справу в межах апеляційної скарги, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на спірні споруди без введення їх в експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги. Рішення місцевого суду оскаржене лише в частині визнання за позивачем права власності та торгівельні павільйони.

За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на торгівельні павільйони відмовлено у повному обсязі, з позивача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2750,00 грн. (а.с. 174).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в оскаржуваній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на спірні об»єкти.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на торгівельні павільйони- скасувати та ухвалити у скасованій частині нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_2 права власності на торгівельні павільйони - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь прокуратури Дніпропетровської області () судові витрати в розмірі 2750 (дві тисячі сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді