Дата документу 16.07.2018
Справа № 334/3732/18
Провадження № 2/334/2836/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

16 липня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Нестеренко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 01.09.2008 по 04.05.2018 він працював на ПАТ «Запоріжжяобленерго». Звільнився на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. На час звільнення існувала і на теперішній час має місце заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2017 року по травень 2018 року у сумі 44620,74 грн., яка залишається не виплаченою на теперішній час.

З урахуванням викладеного, просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі.

В судовому засіданні позов підтримав і просив задовольнити його у повному обсязі.

Представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав, із заявою про відкладення розгляду справи не звертався.

Суд, за згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Судом встановлено, що згідно Наказу № 2231-к від 01.09.2008 ОСОБА_1 був прийнятий до ВАТ «Запоріжжяобленерго» на посаду сторожа першого розряду підрозділу відомчої охорони, що підтверджується копією трудової книжки та копією Довідки №418 від 04.05.2018.

Згідно Наказу №1783 від 27.04.2018 позивач був звільнений з ПАТ «Запоіжжяобленерго» з 04.05.2018 у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно довідки про нараховану суму, належну працівнику при звільненні, № 418 від 04.05.2018, за період з вересня 2017 року по дату звільнення позивачу нараховано та не виплачено заробітну плату у сумі 44620,74 грн.

Наявність невиплаченої заробітної плати позивача у зазначеному розмірі на час розгляду справи відповідачем не заперечується.

Таким чином, вимоги позову про стягнення заборгованості по заробітній платі є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя пр. Сталеварів, 14, р/р 0132 в ПАТ «ПриватБанк», МФО 313399, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у загальному розмірі 44620,74 грн. (сорок чотири тисячі шістсот двадцять грн. 74 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя пр. Сталеварів, 14 р/р 0132 в ПАТ «ПриватБанк», МФО 313399, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах її розміру за один місяць.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.