Справа № 216/862/17
Провадження 2/216/462/18

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 липня 2018 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Сидорак В.В.

при секретарі Морозовій Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку, але не менша 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту розірвання шлюбу, а саме з 24.07.201 року.

В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та в останнє, 20 жовтня 2017 року, до суду надійшла уточнена позовна заява відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, у твердій грошовій сумі 3000,00 грн. на його користь, починаючи з моменту подання позову до суду.

В обґрунтування позову зазначає, що06.10.2001 року відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено актовий запис №676. 30.06.2004 року народився син ОСОБА_3. 24 липня 2015 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу. Одразу після розірвання шлюбу ОСОБА_2 переїхала до ОСОБА_5 залишився сина з ним. Зі слів знайомих вона вдруге вийшла заміж за громадянина ОСОБА_5 та від нового шлюбу народила дитину. Після переїзду участі у вихованні їх спільного сина ОСОБА_6 не приймала, фінансової допомоги не надавала. Точне місце проживання колишньої жінки йому не відоме. Зараз він проживає разом із сином, та його виховання потребує значних фінансових затрат, які він несе самостійно.

На підставі наведеного просить позовні вимоги задоволити.

17 серпня 2017 року до суду надійшли заперечення від представника відповідача на заявлений ОСОБА_1 позов в яких зазначає наступне. Дійсно, відповідач від шлюбу з- позивачем має спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу з позивачем відповідачка, залишився усе нажите майно колишньому чоловікові, вдруге вийшла заміж та створила нову сімю, а тому в серпні 2015 року переїхала жити до чоловіка у ОСОБА_5, де у 2016 році народила другу дитину. Залишаючи сина ОСОБА_7 з батьком, оскільки останній не надавав згоду на виїзд дитини за кордон, відповідачка домовилась з позивачем про те, що дитину залишає тимчасово та буде відправляти кошти на утримання сина. Перед відїздом відповідачка зібрала сина до школи, купивши потрібні речі, та пройшла з ним медичну комісію. Проте після її відїзду позивач почав чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, заблокувавши номер телефону, а тому відповідачка відправляла гроші для дитини на імя своєї матері ОСОБА_8 бабусі ОСОБА_3, яка купувала дитині усе необхідне. У листопаді 2016 року за гроші відповідачки бабусею було придбано для сина ОСОБА_7 мобільний телефон, який вони обрали разом із сином, вартістю 2300 грн. У період перебування відповідачки в Україні з 26.01.2016 по 08.03.2016 син ОСОБА_7 кожні вихідні с пятниці до неділі проживав разом із матірю у бабусі. В цей період відповідачка придбала сину зимові речі. Весною та влітку 2016 року відповідачка відправляла гроші на імя своєї матері, за які остання придбавала для сина ОСОБА_7 потрібні речі. На початку червня 2016 року відповідачка відправила посилку з літніми речами для сина (майки, футболки, шорти, кросівки, шльопанці, білизна та інше). Восени 2016 року відповідачка відправила посилку із зимовим одягом та взуттям для сина (куртка, чоботи, светр, 2-і кофти, зимовий спортивний костюм, білизну та інші дрібниці). З цього часу відповідачка гроші не відправляла, оскільки збирала їх на поїзду до України, та знову приїхала до м. Кривого Рогу 26.05.2017 року, привізши із собою для сина літні речі, солодощі та інші дрібниці. В цей період до відїзду відповідачки син ОСОБА_7 проживав з нею. Відповідачка планувала забрати сина до себе на літні канікули, проте позивач не надав згоди на виїзд сина, а тому відповідачка змушена була поїхати через хворобу молодшої дитини 04.07.2017 року залишивши гроші, за які збиралась придбати для сина квиток на літак, своїй матері на його потреби. Також приїхавши до м. Кривого Рогу відповідачка сплатила до школи, у якій навчається син, за 3 місяці за фонди школи та літній табір 400 грн. Відповідачка діже сумує за своїм сином та її серце крається через те, що вона не може забрати його жити до себе, оскільки позивач не дозволяє дитині приїхати до матері навіть на літні канікули. Відповідачка постійно спілкується із сином ОСОБА_7 мережею Інтернет, та знає від сина, що він хотів би приїхати до матері, якби дозволив батько.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 грн. Також вказав, що з моменту розлучення відповідачка надала на утримання сина 4000 грн., купила мобільний телефон та шорти з футболкою. Відповідачка мешкає у ОСОБА_5, та надані за весь час гроші передає бабусі, але дитина не бажає просити ті гроші у останньої. Крім того зазначив, що на утримання сина витрачає в середньому до 4000 грн. на місяць.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що відповідачка позов не визнає, оскільки виконує свої батьківські обовязки добросовісно. При цьому, вона бажає забрати дитину до себе в ОСОБА_5, та в травні 2017 року приїздила для того, щоб забрати сина із собою, однак позивач не надає згоди на виїдз дитини. Зазначила, що відповідачка повністю зібрала дитину до школи, купила йому мобільний телефон, а також постійно передає кошти для сина своїй матері, оскільки після образ позивача не бажає з ним спілкуватися та надавати кошти на його імя. Наприклад, у 2018 році відповідачка витратила на дитину грошові кошти в розмірі 16000 грн. При цьому, вона не працює та знаходиться на утримання чоловіка. Відповідачка має маленьку дитину та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, кошти держава на її утримання не надає. Тому, на підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

ОСОБА_1 і ОСОБА_4 06 жовтня 2001 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №676. Після одруження прізвище дружини «Бєлобородько», про що свідчить свідоцтво серії І-КИ №119347, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу (а.с.7).

30 червня 2004 року народився ОСОБА_3, його батьками у свідоцтві про народження серії 1-КИ №273120, є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с.8).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.07.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.9).

Актом, складеним за підписом сусідів стверджується, що ОСОБА_3 проживає разом із батьком вже понад 10 років, а ОСОБА_2 сина не навідує з 2015 року (а.с.23).

З довідки за вих.. №02/0239 від 15.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 працює у ТОВ «Ливарно-Виробнича компанія «ПРОМГРУП» з 16.09.2016 року по 30.11.2016 року на посаді слюсаря-ремонтника (за сумісництвом), а з 01.12.2016 року на посаді слюсарем-ремонтником (за основним місцем роботи) (а.с.24).

Разом із цим, судом встановлено, що 08 квітня 2018 року та 29 травня 2018 року відповідачкою було сплачено на картковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 2000 гривень з зазначенням призначення платежу «аліменти».

Крім того, у ОСОБА_2 є малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_3.

Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком обох батьків - як і позивача так і відповідача. Причому є обовязком особистим, індивідуальним, але ні в якому разі не солідарним, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підставні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За вказаних вище обставин, аналізуючи зазначені норми закону, беручи до уваги те, що на утриманні відповідачки є малолітня дитина, а також враховуючи матеріальне становище відповідачки; те, що статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року складає 1860 гривень, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зокрема у частині стягнення з відповідачки в користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 930 гривень, щомісячно, тобто половину відповідно до прожиткового мінімуму дитини відповідного віку.

Разом із тим, згідно вимог ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви до суду, оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, ч. 2 ст. 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,- задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 930 (девятсот тридцять) гривень, щомісячно починаючи з 24 лютого 2017 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 640 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В. В. Сидорак