Провадження № 2/760/3751/17
Справа №760/6494/17-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2018 року Солом'янський районний суд м.Києва
у складі головуючого судді-Букіної О.М.
при секретарі-Кривулько С.В.
за участю позивача-ОСОБА_1
представника позивача- ОСОБА_8
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,-
06.04.2017 позивач звернулася до суду з позовом та просить суд:
- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з березня 2014 року і до досягнення дитини повноліття;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з березня 2014 року і до досягнення дитини повноліття.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.02.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін є спільні діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивач зазначає, що у травні 2009 відповідач пішов з дому.Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.06.2010 відповідача визнано безвісно відсутнім.
Вказує, що дане рішення було скасовано за заявою відповідача, однак до сім`ї останній так і не повернувся.
Разом з тим, відповідач не цікавиться життям дітей та участі у їх вихованні не приймає, діти знаходяться на утриманні позивача.
Позивач вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача стосовно дітей, оскільки останній не цікавиться їх життям та участі у вихованні не приймає.
Крім того, вважає, що позбавлення батьківських прав не звільняє обов'язку батька щодо утримання дитини. Зазначає, що за своїм станом здоров`я та матеріальним станом може сплачувати аліменти з березня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.
Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі.
07.04.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.
07.04.2017 судом направлений запит до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.
18.05.2017 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.
Ухвалою суду від 01.08.2017 в справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду.
23.04.2018 в судовому засіданні представником Служби у справах дітей Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації було долучено до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування.
Ухвалою від 23.04.2018 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.
04.07.2018 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відмову від частини позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.
Ухвалою суду від 06.07.2018 закрито провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.
Про причину неявки суд до відома не поставив.
Судові повістки, що направлялися на її адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Представник третьої особи - Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Як вбачається з матеріалів справи, останньою було надано до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку позивача та її представника, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 15.02.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12).
Встановлено, що сторони від шлюбу мають дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими повторно (а.с.16,17).
Батьками дитини записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1, прізвище якої було змінено за її заявою на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29.06.2010 (а.с.14,15,16).
В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.
Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків.
Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.
Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що відповідач проживає окремо, не цікавиться дітьми, діти постійно проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні.
Як вбачається з психолого - педагогічної характеристики відносно ОСОБА_3 № 99 від 18.04.2017, виданої середньою загальноосвітньою школою I - III ступенів № 195 ім. В.І. Кудряшова, з вересня 2013 року ОСОБА_3 навчається в даній школі. Мати вихованню сина приділяє достатньо уваги та бере участь в шкільних заходах, присутня на класних та шкільних батьківських зборах. Батько хлопчика ніколи до школи не з'являвся. Зі слів ОСОБА_3, батька він не бачив вже 9 років(а.с.53).
Крім того, відповідно до характеристики № 29 від 16.03.2018, виданої середньою загальноосвітньою школою I - III ступенів № 195 ім. В.І. Кудряшова вбачається, що за висновками проективних методик ОСОБА_3, батько не приймає участі в його житті. Дитина не включає батька в коло сім`ї. Емоційного зв'язку у хлопчика з батьком немає (а.с.55).
Як вбачається з характеристики відносно ОСОБА_4 № 185 від 24.05.2017 виданої середньою загальноосвітньою школою I - III ступенів № 195 ім. В.І. Кудряшова, з вересня 2015 ОСОБА_4 навчається в даній школі. Мати вихованню сина приділяє достатньо уваги та бере участь в шкільних заходах, присутня на класних та шкільних батьківських зборах. Батько хлопчика ніколи до школи не з'являвся(а.с.43).
З характеристики учня 3-Г класу школи I - III ступенів № 170 Оболонського району м. Києва ОСОБА_4 за підписом класного керівника та директора, вбачається, що останній навчається в шкоді з 2017 року. Підсумки проективних методик та індивідуальних творчих робіт ОСОБА_4 вказують на те, що біологічний батько не приймає ніякої участі в житті хлопця на протязі останніх років, ні в шкільних програмах та походах, ні взагалі в житті його сім`ї. Позбавлення батьківських прав батька дитини ніяк не вплине на психоемоційний стан дитини, так як він не має емоційного зв'язку з біологічним батьком та не включає його до кола сім`ї (а.с.57).
Як вбачається з матеріалів справи, діти зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та згідно акту обстеження умов проживання від 18.04.2018, для дітей створені належні умови для проживання (а.с.52).
Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-6074 від 20.04.2018, орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.63-64).
Суд вважає Висновок №108-6074 від 20.04.2018 обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи.
Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, долею дітей не цікавиться та про них не піклується.
Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, то суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Судом встановлено, що сторони мають дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.16, 17).
Також встановлено, що діти проживають з позивачем, проте вона не має достатніх коштів для надання необхідної матеріальної допомоги на утримання останніх.
Вбачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці, та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.
Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.
Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Згідно ст. 184 СК України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства.
Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї.
Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.
Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.
Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 06.04.2017 року і до досягнення дитини повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 06.04.2017 року і до досягнення дитини повноліття.
Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення на свою користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей починаючи з березня 2014 року до 06.04.2017, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подать до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.
Разом з тим, позивачем не надано посилань на докази в підтвердження вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача на свою користь та ухилення останнього від їх сплати.
Виходячи з вищенаведеного, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 640,00 грн.
Крім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Виходячи з цих обставин, з ОСОБА_2. на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 19, 150, 152, 154-155, 164, 165, 180 - 182, 184, 191,, 194 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини, Пленумом Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76 - 83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280 - 282, 430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН: НОМЕР_2) аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 06.04.2017 року і до досягнення дитини повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_2) аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 06.04.2017 року і до досягнення дитини повноліття.
В іншій частині позовних вимог, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 1282,00 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя О. М. Букіна