ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 388/3/18

провадження № 22-ц/781/1177/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Карпенка О.Л.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 19.04.2018 року, суддя Баранський Д.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1993 року по 2012 рік вона з відповідачем перебували у шлюбі, який на сьогоднішній день розірваний рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області.

В період шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Зазначила, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, однак відмовляється сплачувати половину додаткових витрат, що повязані із навчанням дитини.

11 серпня 2017 року між ОСОБА_1 ОСОБА_3 та Київським національним економічним університетом ім. В. Гетьмана укладено договір про надання освітніх послуг № 1705212.

Згідно з п. 9 вищезазначеного Договору загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання складає 72400 грн. Кожного семестру розмір освітніх послуг складає 9050 грн.

15 серпня 2017 року позивачем сплачено згідно з умовами правочину 9050 грн.

1 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та Київським національним економічним університетом ім. В. Гетьмана укладено договір найму житлової площі у студентському гуртожитку № 170512.

За змістом пунктів 1.1., 1.3., 2.1., 2.2. договору найму від 1 вересня 2017 року наймодавець передає, а наймач приймає у строкове платне користування житлову кімнату № 30, що знаходиться у гуртожитку № 4 за адресою: вул. Дегтярівська, 49, м. Київ.

Поселення наймача здійснюється на період навчального року з 1 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року. Розмір плати за вказаний період складає 4150 грн. При поселенні плата за проживання вноситься наймачем за весь термін проживання у гуртожитку до 1 вересня 2017 року.

На виконання договору найму від 1 вересня 2017 року було сплачено кошти за проживання у гуртожитку у розмірі 4150 грн.

Також у звязку із навчанням неповнолітнього сина, позивачем придбано ноутбук «ASUS F54», а також до нього компютерну мишу, сумку, флеш-драйв, сплачено страховий платіж, а всього витрати складають 11207,62 грн.

Просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання спільного неповнолітнього сина у розмірі 76550 грн.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 19.04.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що суд не врахував того, що договір найму житла у студентському гуртожитку є взаємоповязаний з навчанням, а кошти понесені позивачем є передбачуваними витратами і розумінні ст.. 185 СК України, додатковими. Крім цього, позивач щомісячно з початку навчання неповнолітнього сина надавала йому по 3000 грн. для харчування та проїзду.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу , в якому зазначив, що повністю не погоджується з доводами апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим і відповідає нормам діючого законодавста. А позивач помилково застосовує до спіних правовідносини ст.. 185 СК України. Крім того зазначив, що він не має самостійного доходу і відповідно не в змозі надавати матеріальну допомогу синові на період навчання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що у сторін є син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 2).

До повноліття сина відповідач сплачував аліменти на його утримання.

Відповідно до довідки Київського національного економічного університету ім. В. Гетьмана № 1139 від 25 вересня 2017 року, ОСОБА_3 є студентом першого курсу факультету економіки та управління. Денна форма навчання. Час закінчення навчання 30 червня 2021 року (а. с. 3).

11 серпня 2017 року між Київським національним економічним університетом ім. В. Гетьмана та ОСОБА_1, ОСОБА_3 укладено договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою № 170512 (далі Договір).

За змістом цього Договору, предметом є надання освітньої послуги виконавець бере на себе зобовязання за рахунок замовника здійснити надання Одержувачу освітньої послуги, а саме за денною формою навчання, економічним напрямком підготовки. Навчання проводиться протягом чотирьох років. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 72400 грн (а. с. 5).

Згідно з квитанцією № 6 від 15 серпня 2017 року позивачем сплачено 9050 грн за Договором (а. с. 6).

01 вересня 2017 року між Київським національним економічним університетом ім. В. Гетьмана та ОСОБА_3 укладено договір найму житлової площі у студентському гуртожитку № 170512. Предметом цього правочину є найм кімнати № 30 у гуртожитку № 4 за адресою: вул. Дегтярівська, 49, м. Київ. Розмір плати за весь період найму місця проживання становить 4150 грн (а. с. 7).

15 серпня 2017 року ОСОБА_3 сплачено на виконання умов правочину з найму житлової площі у студентському гуртожитку від 1 вересня 2017 року 4150 грн, про що свідчить квитанція № 57 від 15 серпня 2017 року (а. с. 8).

Згідно з квитанцією магазину «Фокстрот» від 25 серпня 2017 року, придбано компютерну мишу, флеш драйв, сумку для ноутбуку, ноутбук «ASUS F54», страхові послуги (а. с. 9). ОСОБА_1 зазначає, що ці речі придбано ОСОБА_3 у звязку із навчанням.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати на навчання сина у вищому навчальному закладі не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами (необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо), а тому відсутні правові підстави для задоволення цього позову (висновок Верхового Суду викладений у постанові від 7 лютого 2018 року у справі № 523/18141/14-ц).

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбчається, що позивач з позовом зверулась до суду 04.01.2018 року , тобто до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Позов мотивується відповідно до статті 185 СК України в частині додаткових витрат на дитину які несе той з батьків який проживає з дитиною.

Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких обставин та витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Право на освіту гарантоване ст. 53 Конституції України.

Згідно ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здобуття сином або дочкою вищої освіти не є безумовним обов'язком їх батьків.

Частина 1 статті 185 СК України не містить вичерпного переліку особливих обставин, які викликають додаткові витрати на утримання дитини.

Проте здобуття дитиною освіти, зокрема вищої, не є особливими обставинами у розумінні ч. 1 ст. 185 СК України, оскільки має на меті отримання особою, яка навчається, певних знань, навиків та спеціальності (п. 19, п. 20 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту»), підготовкою до самостійного життя. Відповідно витрати які понесені позивачем на навчання сина у вищому навчальному закладі не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами (висновок Верхового Суду викладений у постанові від 7 лютого 2018 року у справі № 523/18141/14-ц).

За змістом ч. 1 ст. 185 СК до особливих обставин, серед інших, відноситься необхідність розвитку природних нахилів і талантів дитини до чого-небудь, а не задоволення звичайних потреб, притаманних переважній більшості людей, в освіті та здобутті спеціальності.

Позивач не посилалася на наявність у сина ОСОБА_3 особливих здібностей (природного нахилу, таланту) до економіки та управління, який потребує розвитку, доказів на підтвердження цього не надала.

Витрати батьків на здобуття дитиною освіти є звичайними та необхідними витратами на її утримання і мають враховуватися судом при визначенні розміру аліментів (п. 4 ч. 1 ст. 182 СК України).

Продовження навчання дитиною, яка здобула повну загальну середню освіту, у вищому навчальному закладі не має наслідком додаткових витрат (додаткового виду витрат) її батьків, а лише може зміни розміру їх витрат на освіту дитини, порівняно з витратами на позашкільну, загальну середню чи інші види освіти.

Доводи позивача про стягнення витрат у звязку з придбанням нею ноутбука, до нього мишки, флеш-драйфа та сплаченого нею страхового платежу на суму 11207,62 грн. та крім того, стверджуючи, що ці речі необхідні для розвитку дитини, належних і допустимих доказів на підтвердження потреби дитини в них, позивач не подала.

Ці витрати не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами. Вказані витрати відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей.

У зв'язку з тим, що позивач не посилалася на особливі обставини, що зумовлюють додаткові витрати на дитину та не довела їх наявності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 19.04.2018 року залишити без змін.

Текст постанови складено 10.07.2018року .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: