Ухвала

Іменем України

05 липня 2018 року

місто Київ

справа № 536/958/17

провадження № 61-37819ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Садівницького товариства «Вагонобудівник-2» про визнання недійсними рішень загальних зборів, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07 червня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення.

Судами встановлено, що у травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Садівницького товариства «Вагонобудівник-2»

(далі - СТ «Вагонобудівник-2») про визнання дій протиправними, відшкодування майнової та моральної шкоди. 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із уточненим позовом та з урахуванням збільшення позовних вимог просила визнати недійсним рішення загальних зборів членів СТ «Вагонобудівник-2» від 23 лютого 2017 року та від 25 лютого 2016 року.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсним рішення загальних зборів членів СТ «Вагонобудівник-2» від 25 лютого 2016 року в частині, що члени товариства, які не винесуть свої лічильники будуть відключені від електропостачання; визнано недійсним рішення загальних зборів членів СТ «Вагонобудівник-2» від 23 лютого 2017 року в частині, що при не виконанні рішення зборів електроенергія підлягає відключенню; зобов`язано СТ «Вагонобудівник-2» за власний рахунок підключити до лінії електропередачі ділянку АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_1; стягнуто з СТ «Вагонобудівник-2» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1 280, 00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

У статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом спору в цій справі є визнання недійсним рішення загальних зборів членів СТ «Вагонобудівник-2» щодо зобов'язання членів товариства винести електролічильники на фасад споруд до 01 травня 2017 року; в разі невиконання рішення зборів електроенергію відключити, винос лічильників проводити безоплатно до 01 червня 2017 року та похідні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди. Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі не містяться посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом дано оцінку та враховано: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому й не встановлено наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Садівницького товариства «Вагонобудівник-2» про визнання недійсними рішень загальних зборів, відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний