АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/3701/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача ПоліщукН.В.

суддів Соколової В.В., Болотова Є.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю &quві;Каса народної допомоги&quна; про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про поділ спільного майна подружжя,-

встановила:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права на грошову компенсацію за автомобіль.

ОСОБА_3 подано зустрічний позов, який неодноразово уточнювала та просила ухвалити рішення, яким поділити земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0505 га, що розташована у АДРЕСА_1, та будинок, що розташований у АДРЕСА_1; визнати недійсними договори купівлі-продажу від 01 листопада 2016 року, відповідно до яких ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_5 цю земельну ділянку та будинок.

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на земельну ділянку та будинок.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовує тим, що зазначене нерухоме майно придбане сторонами під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_2, будучи обізнаним про перебування в провадженні суду цієї справи, продав ці об&q?дж;єкти нерухомого майна. З метою унеможливлення у подальшому відчуження цього майна та з метою гарантування виконання рішення суду у цій справі просить накласти арешт.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року заяву задоволено, накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0505 га, яка розташована у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об&q?й,;єкта нерухомого майна: НОМЕР_1), яка належить на праві власності ОСОБА_5

Садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 317,1 кв.м (реєстраційний номер об&quпл;єкта нерухомого майна: НОМЕР_3), який належить на праві власності ОСОБА_7

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу та постановити нову про зняття арешту.

В апеляційній скарзі посилається на те, що земельну ділянку він отримав у дар, а будинок побудований його батьками та на момент вводу його в експлуатацію є його власником. В подальшому батько подарував йому земельну ділянку та будинок вже після розірвання шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник приватного нотаріуса посилався на те, що судом першої інстанції під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову не взято до уваги те, що майно було особистою власністю ОСОБА_2 Просить вирішити справу на підставі наявних матеріалів у відповідності до вимог чинного законодавства та розгляд справи провести без участі приватного нотаріуса.

Відповідач ОСОБА_5 у відзиві підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити та розгляд справи провести без її участі. Вказує про відсутність доказів на підтвердження факту можливого відчуження спірного майна, зазначає про не співмірність вжитих заходів із заявленими позовними вимогами, а також про належність цього майна ОСОБА_2 до відчуження на праві особистої приватної власності.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з&quan;явились,про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з&quan;явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені у ній обставини дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв»язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Як роз»яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму).

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

З матеріалів справи убачається, що заява про забезпечення позову за формою і змістом відповідає вимогам закону, вид забезпечення позову не суперечить вимогам ст.150 ЦПК України, є співмірним заявленим позовним вимогам, між заявленими вимогами та видом забезпечення позову убачається наявність зв&quви;язку.

Доводи апеляційної скарги в частині порядку набуття спірного майна та визначення його правового статусу, а також твердження у відзиві на апеляційну скаргу представника приватного нотаріуса та ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову не взято до уваги те, що майно було особистою власністю ОСОБА_2, відхиляються колегією суддів, оскільки такі обставини з&q?аб;ясовуються при вирішенні спору по суті та не підлягають оцінці при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.В. Соколова

Є.В.Болотов