Дата документу 05.07.2018
Справа № 334/2914/17
Провадження № 2/334/722/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах якого діє орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах якого діє орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 05.12.2012 по 12.02.2016 року вона відбувала покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби.

В цей час, заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25.03.2013 року по справі № 317/706/13-ц за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та зняття з реєстрації, суд визнав її та малолітнього ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зобовязав зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки вказане рішення було постановлено на підставі неправдивих доказів, прокуратурою Дніпровського району м. Запоріжжя під час здійснення нагляду за додержанням і застосуванням законів було виявлено кримінальне правопорушення за ознаками ч.4 ст. 358 КК України, відомості про це внесено до ЄРДР 04.06.2013 року.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25.03.2013 року по справі № 317/706/13-ц було скасовано та зобовязано Ленінський районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області поновити реєстрацію ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2.

Однак, житлові права малолітнього ОСОБА_4 були поновлені, а права позивача, не зважаючи на те, що є відповідне рішення та на те, що за особою, засудженою до позбавлення волі, зберігається жиле приміщення протягом усього часу відбування покарання, якщо в цьому приміщенні залишилися проживати члени його сімї, захищені не були, фактична реєстрація поновлена не була.

Згодом відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 оформили приватизацію, згідно з розпорядженням голови адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 634 від 22.09.2016 та відповідачам було видане свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру по 1/3 частині кожному.

Позивачка вважає, що в даному випадку порушено її право, оскільки в наслідок дій відповідачів вона позбавлена права на приватизацію квартири, в якій вона, як член родини наймача, не приймала участь, та приватизація відбулася з порушенням вимог закону.

Позивач просить суду визнати приватизацію вищезазначеної квартири недійсною, скасувати розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №634 від 22.09.2016 р., та визнати недійсним і скасувати свідоцтво № 193 про право власності на нерухоме майно, видане 22.09.2016 року на квартиру №108 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Професора Толока, буд. 28, на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району ОСОБА_6 в судовому засіданні просила в задоволенні відмовити, оскільки вважає, що приватизація даної квартири здійснена з дотриманням всіх вимог законодавства та надала відзив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, суду надав письмову заяву, в якій позов визнав, та просить розглянути справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, копію позовної заяви отримувала, заперечень проти позову не надавала, про час, дату та місце слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_4 - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судове засідання не зявився, копію позовної заяви отримував, про час, дату та місце слухання справи повідомлялись.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши позивача та його представника, представника районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Судом встановлено, що 25березня 2013 року по справі №317/706/13-ц заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені. ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_4 визнано, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та зобовязав зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 59)

17.06.2013 року ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області на підставі заяви ОСОБА_3 заочне рішення від 25 березня 2013 року по справі №317/706/13-ц було скасоване та зобовязано Ленінський районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області поновити реєстрацію ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1. Справу призначено до нового судового розгляду. (а.с. 60)

27.08.2013 року ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області залишено позовну заяву без розгляду у звязку з неявкою позивача в судове засідання.(а.с.61)

04.06.2013 прокуратурою Ленінського району м. Запоріжжя до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021 внесені відомості за фактом використання при розгляді цивільної справи у Запорізькому районному суді Запорізької області завідомо підробленого документу за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України. (а.с.15, 64)

27.09.2013 року прокуратурою Ленінського району м. Запоріжжя до Ленінського районного суду м. Запоріжжя направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 (відповідача по справі) за ч.4 ст.358 КК України.

19.11.2013 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 (відповідач по справі) звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст..48 КК України в звязку зі зміною обстановки. (а.с. 62-63)

11.05.2017 року ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області заяву ОСОБА_7, представника позивача ОСОБА_2, про скасування заходів забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та зняття з реєстрації залишено без розгляду. (а.с. 17, 18, 102)

Судом встановлено, що саме під час розгляду даної заяви ОСОБА_7, представника позивача ОСОБА_2, про скасування заходів забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та зняття з реєстрації, позивачці ОСОБА_1 стало відома, що її зняли з реєстрації у квартирі.

ОСОБА_1 відбувала покарання з 05.12.2012 по 12.02.2016 року в установах Державної кримінально-виконавчої служби. (а.с. 16)

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району ОСОБА_6 надала документи, що стосуються приватизації даної квартири.

Так, відповідно до Заяви від 23.03.2016 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, та опікун ОСОБА_4, ОСОБА_8 звернулись до адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району м. Запоріжжя (як до органу приватизації) із заявою про оформлення передачі у спільну часткову власність (по 1/3 частини кожному) квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.120)

Суд звертає увагу, що заяву від імені відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, підписано особою за довіреністю, однак не зазначено, яка особа підписала дану заяву (не вказано прізвище, імя та по батькові) та ким була видана та завірена довіреність. Крім того суду так і не було надано саму довіреність.

При цьому надали довідку про склад сімї від 23.03.2016 року, згідно якої на момент складання довідки в квартирі за вищезазначеною адресою зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. (а.с.121)

25.04.2016 року головою районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району м. Запоріжжя винесено розпорядження №294 р. від 25.04.2016 про дозвіл на вчинення дій щодо приватизації частини житла на малолітнього ОСОБА_4. (а.с. 122)

22.09.2016 року головою районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району м. Запоріжжя винесено розпорядження №634 р. від 22.09.2016 про приватизацію житла за адресою АДРЕСА_1, яким задоволено заяву наймача ОСОБА_2 про приватизацію вищезазначеної квартири та передати в спільну часткову власність в рівних долях ОСОБА_2 - 1/3, ОСОБА_3 1/3, ОСОБА_4 1/3, квартиру за адресою: АДРЕСА_3. (а.с. 124-125)

22.09.2016 року видано Свідоцтво про право власності на дане житло №193, згідно якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях: ОСОБА_2 -1/3, ОСОБА_3 -1/3, ОСОБА_4 -1/3. (а.с. 123)

Згідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Пунктом 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що до членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, тобто, передача квартир у власність здійснюється тільки наймачам і членам їх сімей.

Згідно п. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону, право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Відповідно до ст. ст. 1, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за якими передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири, при цьому до членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Статті 64, 65 ЖК України встановлюють, що члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадках:

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сімї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сімї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

Отже, за ОСОБА_1, яка відбувала покарання з 05.12.2012 по 12.02.2016 року в установах Державної кримінально-виконавчої служби, зберігалося право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, оскільки в даній квартирі залишилися проживати інші члени сімї.

Відповідачем надано копії документів з приватизаційної справи, в якій відсутні будь-які документи, що підтверджують втрату ОСОБА_1 права користування квартирою.

Відповідно до п.п.18-19 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. №396 (в редакції станом на 22.01.2015 р.), громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сімї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сімї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Довідка про склад сімї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сімї наймача, які зареєстровані за мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до Постанови Пленуми Верховного суду України від 01.11.1996 р. №9 «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя» п.15 абз.2 при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно правової позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 30 січня 2013року в справі №6-125цс12 «…Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст. ст.1, 6, 9, 61 ЖК України, ст.29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї.

Позивач право на приватизацію не використала, дана обставина сторонами по справі не оспорювалась.

Враховуючи, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК (у редакції 2000 р.), згідно з яким за особами, засудженими до позбавлення волі, зберігається жиле приміщення протягом усього часу відбування покарання, якщо в цьому будинку (квартирі) залишилися проживати інші члени сімї, та на момент приватизації вищевказаної квартири відповідачами, позивачка постійно мешкала в даній квартирі, рішення суду про визнання її такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням було скасоване та поновлено її реєстрацію місця проживання, суд приходить до висновку, що приватизація відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 квартири за адресою: АДРЕСА_1, а також видані районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району розпорядження голови №634 р від 22.09.2016 та свідоцтво про право власності на дане житло №193 порушують право позивачки, оскільки вона була позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, та приватизація відбулась без її відома та згоди.

Згідно ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальноїдії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, ст. ст. 16, 21, 345 ЦК України, ст. ст. 9, 64, 65, 71 ЖК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №634 р від 22.09.2016 р. про приватизацію житла за адресою АДРЕСА_1.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло №193, видане районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району 22.09.2016 року згідно якого квартира №108 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, буд. 28 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях: ОСОБА_2 -1/3, ОСОБА_3 -1/3, ОСОБА_4 -1/3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 16 липня 2018 р.

Суддя: Баруліна Т. Є.