Справа № 346/2640/17
Провадження № 22-ц/779/924/2018
Головуючий у 1 інстанції Бирич Н. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянта ОСОБА_1, представника ОСОБА_2- ОСОБА_3, представника Воскресинцівської сільської ради ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Воскресинцівська сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 про визнання державних актів недійсними з апеляційною скаргою представника виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом та просила визнати недійсними Державний акт №40, виданий 17 жовтня 2009 року на імя ОСОБА_6 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0074 для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд та Державний акт №39, виданий 17 жовтня 2009 року на імя ОСОБА_6 на право власності на земельну ділянку площею 0,1422 га, кадастровий номер :01:001:0075 для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вулиці Міцкевича, 2 в с. Воскресинці Коломийського району.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Воскресинцівської сільської ради від 01 лютого 2007 року ОСОБА_6 видано два державних акти на право власності на земельні ділянки. ОСОБА_7 листа Управління Держкомзему у Коломийському районі від 26 травня 2010 року зазначені акти видано без врахування межових знаків та конфігурації земельних ділянок, які було передано у володіння ОСОБА_6 та їй як суміжному землекористувачу. З метою усунення помилок та одержання Державного акту про право приватної власності на землю у відповідності до фактичної конфігурації та площі земельної ділянки, яку було передано у її власність звернулась з позовом до суду, яким її вимоги задоволено, однак у подальшому, при перегляді судових рішень по справі Вищим адміністративним судом України постанову Коломийського міськрайонного суду скасовано.

У виданих ОСОБА_6 державних актах на право приватної власності на дані земельні ділянки допущено помилки, чим порушено право на користування земельною ділянкою позивача. Вирішення питання стосовно одержання позивачем у власність земельної ділянки, яка перебуває у її правомірному користуванні, стане можливим лише після визнання недійсними державних актів, виданих суміжному землекористувачу ОСОБА_6, оскільки на даний час частину площі земельної ділянки, переданої у її користування безпідставно включено до площі земельних ділянок, які на підставі вказаних державних актів від 17 жовтня 2009 року передано у власність ОСОБА_6

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 травня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсними Державний акт №40, виданий 17 жовтня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0074 для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд; Державний акт №39, виданий 17 жовтня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1422 га, кадастровий номер :01:001:0075 для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вулиці Міцкевича, 2 в с. Воскресинці Коломийського району, видані на імя ОСОБА_6

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини справи судом зясовано неповно, невірно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновок суду, що підставою недійсності державних актів ОСОБА_6 є акт комісії Воскресинцівської сільської ради від 23 травня 2008 року про встановлення межових знаків та лист Управління Держкомзему у Коломийському районі від 26 жовтня 2010 року, яким підтверджено, що спірні Державні акти видано без врахування положень межових знаків та конфігурації земельних ділянок, переданих ОСОБА_6, є помилковим, не ґрунтується на законі та не підтверджується належними доказами.

Земельні ділянки були передані її батьку ОСОБА_6 в приватну власність рішенням сесії Воскресинцівської сільської ради від 01 лютого 2007 року про затвердження технічної документації із складання державних актів на право власності на землю, яка була виготовлена на підставі довідок сільської ради, картографічних даних та даних технометричного знімання. При виготовленні технічної документації комісією за участю позивачки ОСОБА_2 було проведено обстеження та встановлення меж, про що складено акт 05 січня 2007 року.

У спорах повязаних з правом власності на земельні ділянки недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, всупереч рішень чи угод. Судом не встановлено факту порушення вимог закону при видачі ОСОБА_6 державних актів на право власності на земельні ділянки чи факту невідповідності державних актів рішенню сесії Воскресинцівської сільської ради, тому підстави для визнання державних актів недійсними відсутні.

Крім того, Воскресинцівська сільська рада, на підставі рішення якої було видано державні акти, за заявою позивача залучена до участі у справі як третя особа без самостійних вимог, чим істотно звужено коло її прав в судовому процесі.

Суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги її заяву про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки про передачу ОСОБА_6 в приватну власність земельних ділянок було відомо ще у 2007 році, однак до суду вона звернулася в червні 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта, яка вимоги скарги підтримала, представника позивача та представника Воскресинцівської сільської ради, який вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що видані державні акти на імя ОСОБА_6 порушують права позивача ОСОБА_2 щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою як суміжному землекористувачу.

Однак, колегія суддів вважає, що висновок суду про задоволення позову є передчасним та зробленим при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду у не відповідають обставинам справи, порушено норм процесуального права, що є підставою для його скасування і ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Воскресинцівської сільської ради від 01 лютого 2007 року ОСОБА_6 видано два державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд та площею 0,1422 га для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, які розташовані в с. Воскресинці Коломийського району по вул. Міцкевича, 2 (а.с.15,16).

05 січня 2007 року позивачем ОСОБА_2 (попереднє прізвище ОСОБА_8О.) підписано акти погодження меж земельних ділянок для їх приватизації ОСОБА_6 (а.с. 64-65).

Власником суміжної земельної ділянки площею 0,3790 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства в с. Воскресинці по вул. Міцкевича, 4, Коломийського району є ОСОБА_2, про що їй 02 лютого 1998 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ-07-08-2/000456.

ОСОБА_7 комісії Воскресинцівської сільської ради від 23 травня 2008 року між земельними ділянками було встановлено межові знаки із врахуванням конфігурації земельної ділянки (а.с.11).

Листом управління Держкомзему у Коломийському районі від 26 травня 2010 року зазначено, що спірні Державні акти видано без врахування положень межових знаків та конфігурації земельних ділянок, переданих ОСОБА_6 та позивачу (а.с.12).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Однак особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

За загальним правилом, способи захисту прав землекористувачів на земельні ділянки, визначені статтею 152 ЗК України, підлягають переважному застосуванню перед нормами ЦК України та ГК України (п. 2.9 постанови Вищого господарського суду від 17 травня 2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»).

Спір між сторонами виник як підтвердив представник позивача у засіданні апеляційного суду з підстав того, що частина земельної ділянки, переданої в користування ОСОБА_2 безпідставно включено до площі земельних ділянок, які на підставі Державних актів від 17 жовтня 2009 року передано у власність ОСОБА_6

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

ОСОБА_7 з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

У частині першій статті 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

При цьому вимога про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку є похідною й залежить від законності рішення органу, на підставі якого його видано.

Відповідно до частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України (постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 травня 2015 р. № 6-164цс15, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 28 січня 2015 р. у справі № 6-221цс14; від 3 червня 2015 р. у справі № 6-205цс14, Постанова Верховного Суду від 09.02.2018 р. у справі №906/538/16).

Колегія суддів вважає, що такий спосіб захисту як оскарження державних актів на право власності на земельну ділянку без оскарження рішень субєкта владних повноважень якими підтверджено конкретну площу що підлягає передачі у власність не породжує юридичних наслідків, а тому за обставинами даної справи рішення суду підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову.

Для реального захисту свого порушеного права позивач вправі, крім визнання недійсними державних актів, ставити питання про визнання недійсним рішення ради, яке стало підставою для їх видачі із зазначенням її відповідачем, права якого значно ширші, ніж статус третьої особи як визначено позивачем у даній справі для Воскресинцівської сільської ради.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Воскресинцівська сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2018 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_9