Провадження № 2/522/996/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого - судді Бойчука О.Ю.,

за участю секретаря Іскрич В. В..,

розглянувши у відкритому суловому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», за участю третьої особи ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору споживчого кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення з них солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу по поверненню кредитих коштів та процентів за користування кредитом за ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 00 від 24 жовтня 2006 року, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

24 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування якого рішенням Загальних зборів Акціонерів віді 27 жовтня 2009 року було змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладеноДоговір про надання споживчого кредиту кредиту № 0 .

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору банк надавав однією сумою, а Позичальник приймав, належним чином використовував і обіцяв повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 25260 (двадцять пять тисяч двість шістдесят) доларів США та оплатити проценти за користування кредитом шляхом внесення ануітентичних платежів визначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 127563 (сто двадцять сім тисяч пятьсот шістдесят три) гривні 00 коп. за курсом Національного Банку України на день укладання ОСОБА_3.

Кредит надавався терміном на 252 місяці. Позичальник зобовязувася повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати щомісячних ануітентичних платежів у розмірі 246,00 (двісті сорок шість) доларів США (п.п. 1.2.1, 1.2.2.Договору).

Пунктом 1.3.1Договору, за використання кредитних коштів в межах встановленого строку кредитування, була встановлена процентна ставка у розмірі 10,3%

Кредит надавався Позичальнику для його особистих потреб, а саме : на купівлю однокімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1(п. 1.3.Договору).

24 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір від 24 жовтня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 4994, за яким в іпотеку банку передалось нерухоме майно, що знаходилось за адресою: . Одеса, АДРЕСА_2 і накладалась заборона на його відчуження, зареєстрована в реєстрі заборн за №555.

На забезпечення виконання зобов'язання за ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 52728 від 24.10.2006 року.

Позивач стверджує, що взяті на себе зобовязання по виконанню кредитного договору виконав в повному обсязі, тоді як відповідач порушив термін повернення кредиту, а тому вимагає стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно борг в розмірі 23141,81 (двадцять три тисячі сто сорок один) дол.США, 81 цент заборгованість по кредиту та процентам 8802,24 гривень - пені за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких : заборгованість по кредиту строкова 20373,37 дол. США, заборгованість по кредиту просрочена - 743,57 дол. США, заборгованість по процентах поточна 0,02 дол.США, заборгованість по процентам просрочена 2024,85 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 2347,03 гривень, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 6455,31 гринві та суму сплаченого судового збору

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», який в подальшому був уточний, про визнання недійсним договору споживчого кредиту№ 00 від 24 жовтня 2006 року, мотивуючи свої вимоги наступним.

У зустрічному позові Позивач посилається на те, що 24.10.2006р між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 00 від 24.10.2016р, згідно п.1.1 якого, банк зобовязався Позичальнику, а Позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 25260 (двадцять пять тисяч двість шістдесят) доларів США та оплатити проценти за користування кредитом шляхом внесення ануітентичних платежів визначених договором. В ОСОБА_3 вказано, що сума кредиту дорівнює еквіваленту 127563 (сто двадцять сім тисяч пятьсот шістдесят три) гривні 00 коп. за курсом Національного Банку України на день складання ОСОБА_3.

На забезпечення виконання зобов'язання за ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 52728 від 24.10.2006 року.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що під час укладання ОСОБА_3 споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року банк ввів його в оману стосовно інформації, яка стосується обовязкового детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, очікувального результату від отримання кредиту.

Крім того, при укладенні ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року банком йому не було надано письмової інформації щодо реальної процентної ставки, загальної вартості кредиту, не зазначено порядок повернення коштів за таким договором про надання споживчого кредиту, що містить ознаки нечесної підприємницької практики і порушує його права як споживача кредитних послуг, адже надана інформація створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги, і тягне за собою визнання ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту кредиту № 0 від 24.10.2006 року недійсним.

При укладенні ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року, банк ввів Позичальника ОСОБА_1 в оману щодо такої істотної умови договору як його ціна, абсолютне значення кредиту та реальної відсоткової ставки з метою привернення уваги саме його як цього кредитора.

Додатково, як на підставу недійсності правочину, Позичальник ОСОБА_1 у позовній заяві вказує, що ознаками здійснення банком дій із нечесної підприємницької практики при укладенні ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року є також невиконання переддоговірної роботи і недотримання положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зустрічної позовної вимоги ПАТ «УкрСиббанк» не визнав, вважає їх необґрунтованими.

У судовому засіданні ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 та представник третьої особи за довіреністю ОСОБА_5 позовні вимоги зазначені у зустрічному позові підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, а позовні вимоги ПАТ «УкрСиббак» не визнали з підстав, викладених у зустрічному позові.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» 31.01.2018р звернувся до суду з письмовою заявою, зареєстрованою в канцелярії суду за вх..№ 12615/18 з проханням розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 24.10.2006р між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту про надання споживчого кредиту, згідно п.1.1 якого, банк зобовязався надати Позичальнику, а Позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 25260 (двадцять пять тисяч двість шістдесят) доларів США та оплатити проценти за користування кредитом шляхом внесення ануітентичних платежів визначених договором. В ОСОБА_3 вказано, що сума кредиту дорівнює еквіваленту 127563 (сто двадцять сім тисяч пятьсот шістдесят три) гривні 00 коп. за курсом Національного Банку України на день складання ОСОБА_3.

У забезпечення виконання зобов'язання за ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 52728 від 24.10.2006 року.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до 2 ст. 627 Цивільного Кодексу України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», дія якого відповідно до рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року по справі № 1-26/2011 поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, передбачає, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Так, згідно п.1.1 Кредитного договору банк надав однією сумою, а Позичальник прийняв, належним чином використовував і обіцяв повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 25260 (двадцять пять тисяч двість шістдесят) доларів США та оплатити проценти за користування кредитом шляхом внесення ануітентичних платежів визначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 127563 (сто двадцять сім тисяч пятьсот шістдесят три) гривні 00 коп. за курсом Національного Банку України на день укладання ОСОБА_3.

Пунктом 1.2.1 ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року передбачено, що надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін -252 місяці.

Пунктом 1.2.2 ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року передбачено, що Позичальник у будь якому випадку зобовязаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 24 жовтня 2027 року.

При цьому, Позичальник зобовязується повернути суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентичних платежів у розмірі 246 (двісті сорок шість) доларів США

(п.1.2.2 ОСОБА_3).

Повертати суму кредиту, сплачувати проценти, штрафи та інші платежі, згідно умов ОСОБА_3, Позичальник зобовязаний на рахунок № 193, відкритий в в АКІБ «УкрСиббанк» (п.1.2.2 ОСОБА_3).

Кредит вважається повернутим в разі зарахування грошових коштів спрямованих на погашення кредиту, нарахованих за користування кредитом процентів, можливих штрафних санкцій, що визначені ОСОБА_3 , в повному обсязі на рахунок Банку (п.1.2.3. ОСОБА_3).

Виходячи зі змісту п. 1.3.1 ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 10,3% річних.

Зі змісту п.п. 1.3., 1.4. ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року року вбачається, що кошти були надані Позивачу на споживчі цілі - на поточні потреби, відтак вказаний договір є договором про надання споживчого кредиту.

Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» (в редакції, що діяла на момент укладення ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року), договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК україни, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 звернувся з письмовим клопотанням про призначення судово-економічної експертизи.

Присутній у судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» заперечував щодо задоволення клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Для забезпечення всебічного, повного та обєктивного зясування обставин справи ухвалою суду від 20 вересня 2017р була призначена судово-економічна експертиза з питань :

1. Якими є реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за Кредитним договором № 0, від 24 жовтня 2006 року відповідно базових умов, викладених на момент укладення договору?

2. Чи відповідають розраховані реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту даним, наведеним в зазначеному договорі і додатках до нього?

3. Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), відповідно базових умов, викладених на момент укладення Кредитного договору № 0, від 24 жовтня 2006 року.?

4. Чи обґрунтовано нормативно та документально виконано Банком оформлення з надання кредиту по Кредитному договору № 0, від 24 жовтня 2006 року?

Проведення експертизи було доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

17.05.2018 року року до суду надійшов ОСОБА_6 судово-економічної експертизи № 17-4714/4715 від 30.04.2018 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_7П_ від 30.04.2018 року.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» не скористався своїми процесуальними правами щодо ознайомлення з матеріалами експертизи і наданням заперечень на висновок експерта.

Дослідивши вказаний вище висновок експерта, суд вбачає його належним та допустимим доказом у справі, оскільки він належно обґрунтований, надає вичерпні відповіді на поставлені питання, висновки експерта узгоджується з дослідницькою частиною та матеріалами справи.

ОСОБА_6 експерта підтверджують обставини, зазначені в зустрічній позовній заяві. Реальні значення вартісних показників фінансової послуги істотно перевищують задекларовані банком. За таких умов, виконання спірного правочину направлене на отримання кредитором прихованого прибутку та, водночас, на виникнення непередбачених втрат у боржника.

Із положень ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту кредиту № 0 від 24.10.2006 року не вбачається виконання Банком вимог п. 2 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме - в ньому не міститься розпису загальної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням, погашенням кредиту, що підтверджується і у ОСОБА_6 судово-економічної експертизи № 17-4714/4715 від 30.04.2018 року.

ОСОБА_6 судово-економічної експертизи № 17-4714/4715 від 30.04.2018 року, вбачається, що відповідно до базових умов на момент укладання договору споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтетною схеми погашення) від 24.10.2006 року реальна процентна ставка становить 11,77%.

Згідно висновку експерта, розраховані реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту данним наведеним у ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтетною схеми погашення) від 24.10.2006 року не відповідають, а саме : реальна процентна ставка на момент укладання договору складає 11,77% та є вищою від реальної процентної ставки, визначенної у відповідності до умов ОСОБА_3 у розмірі 10,79% на 0,98%; абсолютне значення подорожчання кредиту складає 39516,53 дол США та є вищим від абсолютного значення подорожчання кредиту, визначеного у відповідності до умов договору у сумі 36549,28 дол.США, на 2967,25 дол.США.

Суд приходить до висновку, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2006 р., всупереч вимогам положення п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не містить детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, відсутня інформація з яких складових складається сума призначена до сплати, відсутня інформація щодо кінцевої суми та вартості всіх послуг, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням, погашенням кредиту.

Розрахунок щомісячних платежів Споживача зазначений у ОСОБА_3 складається лише з двох показників :

- дати сплати ануїтетного платежу (24 число кожного календарного місяця);

- та суми, що підлягає сплаті 246,00 дол.США (п.1.2.2.Договору).

З матеріалів справи вбачається, що «Графік погашення кредиту» взагалі відсутній, що у свою чергу свідчить про неповноту у наданні Споживачу необхідної інформації з боку банку при укладенні спірного договору про надання споживчого кредиту.

ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року, не містить підтвердження щодо проведення переддоговірної роботи банком із Позичальником ОСОБА_1, а саме ненадання інформації відповідно п. «в», «г», «д», «є» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»: про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, про тип відсоткової ставки; про сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення; про варіанти повернення кредиту. Вказані обставини підтверджується і у ОСОБА_6 судово-економічної експертизи № 17-4714/4715 від 30.04.2018 року.

Крім того, з висновку судово-економічної експертизи вбачається, що Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року (при застосуванні ануїтетною схеми погашення) було укладено з недотриманням норм сттей 6 та 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», частини 2 та 4 Статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів, пунктів 3.1 та 3.2 глави 3 розділу 2 «Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України» від 18.06.2003р № 255.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що при наданні послуг з кредитування АКІБ «УкрСиббанк» (зараз - ПАТ «УкрСиббанк») не надав усієї необхідної інформації споживачу при пропонування таких послуг, що в свою чергу містить ознаки нечесної підприємницької практики в розумінні ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому суд наголошує, що доказів надання такої інформації Позичальнику ПАТ «УкрСиббанк» до суду не надано.

Таким чином, Позивачеві не було надано інформацію щодо таких істотних умов договору як загальна вартість кредиту, ціна та порядок його повернення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що АКІБ «УкрСиббанк» (зараз - ПАТ «УкрСиббанк») при укладенні договору про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року з ОСОБА_1С, вдався до нечесної підприємницької діяльності, ввівши ОСОБА_1 в оману щодо таких основних характеристик кредиту, як в загальна вартість кредиту, дата та порядок його надання і умови повернення споживачем кредиту.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент укладення ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2006 року) встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Положеннями п. 2 ч. 1, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (передбачено, що нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема таких як: її наявність, склад, методи використання, метод і дата надання, кількість, специфікація, очікувані результати споживання тощо (п. 1 ч. 2 ст. ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів, у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) суд має виходити з того, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно по ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2006 року є несправедливим в розумінні Закону України «Про Захист прав споживачів» ст. 509 Цивільного кодексу України, адже суперечить принципу добросовісності, та справедливості що привело до істотного дисбалансу договірних обов'язків і завдало шкоду споживачу кредитних послуг та є підставою для визнання недійсним такго договору.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У Постанові Верховного Суду по справі № 360/378/16-ц від 14.02.2018 р. суд, висловив наступну правову позицію: «Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частина перша статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частина третя статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частина третя статті 18 Закону)».

Виходячи із принципу рівності сторін та, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність в діях АКІБ «УкрСиббанк» факту обману та недобросовісної підприємницької практики.

Умисел в діях Банку має місце в замовчуванні та перекрученні реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженої ціни у вигляді значення абсолютного здорожчання кредиту. Доказом приховування істотної інформації, що необхідна споживачу для здійснення ним свідомого вибору, є непроведення Банком визначеної Законом України «Про захист прав споживачів» переддоговірної роботи, що мало безпосередній вплив на прийняття споживачем рішення щодо кредитування на певних умовах та призвело до укладення Споживачем кредитного договору за найбільш невигідною для нього, та водночас, за найбільш прибутковою для банку, ануїтетною схемою.

При цьому, мотивом введення Споживача в оману є отримання максимально можливого прибутку, в тому числі й прихованого.

На думку суду, за таких умов, формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, що не відповідала дійсності, та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги.

До аналогічних правових позицій дійшов і Верховний Суд України у постановах від 16 грудня 2015 року, справа N 6-2766цс15, від 08 червня 2016 року, справа N 6-330цс16, від 11 травня 2016 року, справа N 6-65цс16.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З огляду на вище висловлене, суд приходить до висновку, що при укладенні ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту кредиту № 0 від 24.10.2006 року, в діях АКІБ «УкрСиббанк» (зараз - ПАТ «УкрСиббанк») містились ознаки нечесної підприємницької практики стосовно споживача кредитних послуг, умови такого договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, справедливості, внаслідок істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, погіршують становище споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

У відповідності до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ч. 3 вказаної статті, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно положень ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову і задоволенні зустрічного позову.

У зязку з задоволенням зустрічного позову ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати з ПАТ «УкрСиббанк», які становлять 22855,68грн (двадцять дві тисячі вісімсот пятдесят пять грн. 68коп).

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 5, 11, 43, 48,49,62, 76-80, 81,95, 102, 104, 109, 123, 174, 178, 209-211, 217, 221, 227-229, 235, 241, 242, 244, ст. 247, 258, 259, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 0 від 24 жовтня 2006 року відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом визнання недійсним ОСОБА_3 споживчого кредитукредиту № 0 від 24 жовтня 2006 року задовольнити.

Визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24

жовтня 2006 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 216 АКІБ «Укрсиббанк», ОСОБА_8, що діяв на підставі довіреності від 21 серпня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстром №2026, та ОСОБА_1, паспорт серії КЕ номер 446740, виданий 16 грудня 1966 року Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, що мешкає за адресою : АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер за ДРФО НОМЕР_1.

Стягнути з з ПАТ «УкрСиббанк» (65058, м. Одеса, вул. Романа Кармена,21-А, ідентифікаційний код : 09807750) на користь ОСОБА_1 (65026, АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1) судові витрати повязані з розглядом справи у сумі 22855,68грн (двадцять дві тисячі вісімсот пятдесят пять грн. 68коп).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 19.07.2018 року.

Суддя: Бойчук А.Ю.