Постанова

Іменем України

05 липня 2018 року

м. Київ

справа № 522/15074/17

провадження № 61-19965св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2017 року у складі судді Бойчука А. Ю. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Дрішлюка А. І., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що він відповідно до договору купівлі-продажу від 29 червня 2017 року, укладеного між ним і ОСОБА_8, є власником квартири АДРЕСА_1, однак у цій квартирі залишається зареєстрованою член сім'ї попереднього власника - ОСОБА_6

Вказуючи на те, що реєстрація відповідача в квартирі АДРЕСА_1перешкоджає йому, як власнику, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ОСОБА_4 просив суд визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування цією квартирою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що справу вирішено неповноважним складом суду, оскільки, незважаючи на формальне дотримання порядку його визначення за допомогою електронної системи документообігу суду, цей склад був штучно обраний позивачем. Вирішуючи справу, суди не звернули увагу, що на розгляді в суді перебуває справа за її позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29 червня 2017 року. Крім того, справу було вирішено без з'ясування усіх обставин, які мають значення для її правильного вирішення.

Відзив на касаційну скаргу позивачем не подано.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу від 29 червня 2017 року є власником квартири АДРЕСА_1, в якій згідно з випискою з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію від 22 червня 2017 року зареєстрована ОСОБА_6

ОСОБА_6 є членом сім'ї попереднього власника квартири ОСОБА_8

На підставі вказаних обставин, ОСОБА_4 просив суд визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що порушені права позивача як власника спірного житла підлягають захисту.

Доводи касаційної скарги, що позивачем було штучно обрано суддю, який розглядав справу в суді першої інстанції, шляхом подання декількох позовів, на правильність висновків суду не впливають, оскільки ці обставини не підтвердженні матеріалами справи, доказів неупередженості судді при розгляді справи заявником не надано, з клопотанням про відвід судді учасники справи не зверталися, суддю-доповідача визначену у порядку, встановленому статтею 11-1 ЦПК України 2004 року.

Також безпідставним є твердження заявника, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за її позовом до ОСОБА_8 і ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29 червня 2017 року і ця обставина вплинула на правильність вирішення справи, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів на спростування презумпції правомірності вказаного правочину заявником не надано.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк