АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 661/2835/17 Головуючий в 1 інстанції Бойко М.Є.
Номер провадження 22-ц/791/1032/18 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Прушинська О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 30.12.2013р. між Банком та відповідачем укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 12800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Оскільки позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому просив стягнути з відповідача на користь Банка заборгованість станом на 07.08.2017р. у сумі 34 305,57 грн, з яких: 7 411,81 грн - тіло кредиту, 8 618,00 грн - відсотки за користування кредитом, 16 165,97 грн - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1609,79 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2018р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обгрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що суд належним чином не з'ясував факт належності відповідачу підпису у кредитному договорі, не спростовані доводи позивача щодо укладення кредитного договору та надання на його підставі відповідачу коштів. Також факт ознайомлення позичальника з Умовами і правилами надання банківських послуг засвідчується відповідним підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. Відповідач після отримання картки з кредитним лімітом та ознайомленням з Умовами і правилами надання банківських послуг здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти. Крім того, відповідач не заперечував факт укладання кредитного договору, і не спростував розрахунок заборгованості.

ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_2, у відзиві на апеляційну скаргу заперечує її доводи, просить залишити без змін постановлене у справі судове рішення.

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не надав первинних документів на підставі яких укладений кредитний договір. Також визнав недоведеним заявлені позовні вимоги, оскільки в анкеті заяві на отримання кредиту не зазначений рік народження заявника, не визначений розмір кредитного ліміту і номер карткового рахунку. Також відсутня інформація про ознайомлення із Умовами і Правилами кредитування, а тому такі умови не можна вважати складовою кредитного договору.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч.2 ст. 639 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалась.

Договором приєднання,згідно ст.634 ЦК України, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 30.12.2013 року укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав від Банку кредит у розмірі 12800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В підписаній заяві про надання кредиту від 30.12.2013р. позичальник надав згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правила надання банківських послуг, тарифами банку є складовою частиною кредитного договору.(а.с.8)

Зміст вказаної заяви та підпис відповідача свідчать про визнання ним факту укладання кредитного договору за картковим рахунком на умовах встановлених Банком, викладених у публічний доступ на сайті банку із наданням позичальнику Пам'ятки клієнта та тарифів за надані банківські послуги.

Не спростовують факт укладання договору у зазначеному порядку заперечення представника відповідача справжності підпису останнього у заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» лише із тієї підстави, що за візуальним сприйняттям представника підписи на обох сторінках цієї заяви не схожі між собою.

При цьому в ході розгляду справи ні відповідач, ні його представник належними доказами справжність підпису заявника на зазначеній заяві не заперечували.

Крім того, позивач на підтвердження факту визнання відповідачем виникнення договірних відносин та позикових зобов'язань відповідача до позовної заяви надав розрахунок заборгованості, який містить інформацію про використання кредитних коштів, часткове їх повернення саме із часу укладання договору, тарифи, Умови і Правила банківських послуг та копію паспорту позичальника.

Заперечення відповідача на позовну заяву зареєстровані в суді 24.11.2017р. Вказані заперечення позивачеві за діючим на час їх подання процесуальним законодавством не направлені. Крім того, позивачу не було повідомлено і про призначене на 17.10.2017р. попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 15.01.2018р. призначений розгляд справи на 13.02.2018р. в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та встановлено 15 днів з часу отримання ухвали для надання відповідачем відзиву на позовну заяву. ( а.с.62)

Відзив на позовну заяву подано до суду 31.01.2018р. із відомостями про його направлення на адресу позивача 30.01.2018р.

У відзиві представник відповідача заперечив факт укладання договору та користування кредитними коштами. (а.с.66-70)

Ухвалою суду від 01.03.2018р. визнано обов'язковою явку позивача у судове засідання, призначене на 26.03.2018р. Проте відомості про вручення ухвали та судові повістки Банку відсутні.

Про наступне судове засідання призначене на 11.04.2018р. Банк належним чином повідомлений, проте справа не розглядалась через відрядження судді. (а.с.89)

26.04.2018р.зареєстровані письмові матеріали, направлені Банком в електронному вигляді, які містять відповідь на відзив, а також деталізований виклад руху коштів на картковому рахунку позичальника за весь час дії картки, відомості про надання кредитних карток із зазначенням строку дії. Крім того, надана інформація про направлення цих документів на адресу відповідача.( 94-120)

Відомості про вручення судової повістки позивачеві про час і місце розгляду справи, призначеної на 27.04.2018р. матеріалі справи не містять, проте суд за результатом розгляду справи без участі представника позивача постановив рішення про відмову у задоволенні позову та обґрунтовуючи свої висновки, додаткові письмові матеріали, направлені позивачем залишив без розгляду, визнаючи їх такими, що подані із пропуском, встановленого для їх подання строку.

Проте, з таким висновком погодитись не можна, оскільки згідно ч.2 ст. 131 ЦПК України (в редакції 2004р. чинній на час подання позову) передбачено, що докази подані із порушенням строку, встановленого ч.1 цієї статті могли бути прийняті судом у разі, якщо сторона доведе поважність причин подання їх із пропуском строку.

Таке ж правило встановлено і у ч.8 ст.83 діючого ЦПК України за приписами якого суд розглядав спір.

Суд першої інстанції викладених вимог процесуального законодавства не врахував. В порушення, закріпленого ч.2 ст.2 ЦПК України принципу верховенства права, не забезпечив прав позивача, встановлених ст.8 цього Кодексу на відкритість інформації щодо справи, а саме про дату, час і місце її розгляду та змагальність сторін у доведенні доводів і заперечень кожного із учасників судового розгляду на підставі тих доказів, які ними надані. При цьому суд не виконав свого обов'язку, встановлено у ст. 12 ЦПК України, сприяти в реалізації прав учасників судового розгляду, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд враховує, що наявність підпису позичальника та заява останнього про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг позивачем, зміст яких викладений на офіційному сайті Банку є належним підтвердженням укладання договору приєднання у відповідності до приписів ст.ст. 634,639 ЦК України.

Як вбачається за змістом п.2.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк відкриває Клієнту картковий рахунок та видає картку, вид та строк дії якої визначений в заяві і пам'ятці клієнту, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку.(а.с.18)

У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.(п. 2.1.1.12.2.1 Умов і правил надання банківських послуг)

У разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується у день нарахування процентів по кредиту.(п. 2.1.1.12.6.1 Умов)

При порушені позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.(а.с.2.1.1.7.6 Умов)

У разі порушення грошового зобов'язання Банк має право вимагати дострокового виконання грошового зобов'язання у цілому або в певній частині.(п.2.1.1.4.2 та п.2.1.1.4.6 Умов).

З матеріалів справи вбачається, що на ім'я позичальника відкритий картковий рахунок та видана кредитка із строком її до 07.2017р. (а.с.115-117; 141-143)

За наданим позивачем рахунком позичальника вбачається, що позичальник отримав кредит у розмірі 12800 грн у вигляді відновлюваної кредитної лінії та починаючи із січня 2014р. періодично сплачував обумовлені умовами, тарифами і правилами щомісячні платежі, користувався кредитним рахунком в межах встановленого ліміту.

Останній платіж у розмірі 2480 грн внесений платником готівкою у касі самообслуговування у м. Запоріжжі 09.06.2016р. (а.с. 110-114; 165-169)

У визначений умовами договору строк, наступний місячний платіж у розмірі не меншому ніж 100 грн, мав бути сплачений до 25 числа місяця, наступного за датою виконання зобов'язання.

Умовами п.2.1.4.6 встановлено, що у разі порушення Клієнтом зобов'язань з погашення кредиту перед Банком протягом 90 днів з моменту виникнення порушення Банк має право змінити умови в частині повного виконання зобов'язання на 91 -й день вважається строк, що настав.

Зобов'язання за строком дії кредитної картки до останнього дня липня місяця 2017р., внаслідок порушення зобов'язання, строк кредитування визнається таким, що настав 25.07.2016р., а тому право Банку на дострокове стягнення в силу ч.2 ст. 1050 ЦК України та п. 2.1.1.4.2 та п.2.1.1.4.6 договору, виникло саме із вказаної дати.

Із позовною заявою Банк звернувся 05.09.2017р., а тому вимоги про стягнення заборгованості із суми кредиту 7411,81 грн та нарахованих відсотків за користування ним, нарахований у межах визначеного договором строку кредитування у розмірі 8618 грн підлягають стягненню.

Разом із тим, позовні вимоги у частині стягнення неустойки у вигляді пені і штрафу підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.263 ЦК України позовна даність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пеня, штраф).

Про застосування строку позовної давності до вказаної частини вимог письмово просив представник відповідача в суді першої інстанції. (а.с.69).

Заперечення представника позивача про збільшений строк позовної давності, встановлений Умовами і Правилами, не можуть бути прийняті, оскільки така умова не погоджена із позичальником у порядку, встановленому вимогами ст. 207 ЦК України, а тому у даному спорі має бути встановлений законодавством спеціальний строк позовної давності, передбачений для вимог про стягнення неустойки в один рік.

Так в межах строку позовної давності стягненню підлягає неустойка у вигляді пені, нараховану позивачем за період із 05.09.2016р. по 7.08.2017р. в розмірі 1200 грн.

Вимоги про стягнення штрафу задоволенню не підлягають, оскільки право на стягнення штрафу виникло у Кредитора за умовами п. 2.1.1.7.6 договору право на стягнення штрафу настає у разі порушення строку платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 30 днів.

У даному випадку строк оплати чергового місячного платежу настав 25.06.2016р. Прострочення більше 30 днів мало місце після 25.07.2016р., а тому Банк набув право вимоги сплати штрафу із 26.07.2016р., проте із такою вимогою звернувся лише 5.09.2017р. поза межами спеціального річного строку позовної давності.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, у задоволенні цих вимог слід відмовити.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015р. в справі № 6-2003цс15.

Враховуючи, що суд першої інстанції наведених фактичних обставин справи не встановив, норми матеріального права, що належало застосувати до спірних правовідносин не застосував, а також в порушення норм процесуального права не прийняв до уваги надані сторонами докази, якими обґрунтовані доводи і заперечення сторін, а тому постановив рішення, яке не можна визнати законним і обґрунтованим, що є підставою для його скасування і постановлення нового рішення із підстав, викладених у мотивувальній частині.

На підставі викладеного, ст.ст. 634, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.19, 367, 374, 376 ЦПК України, Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30.12.2013р. у сумі 17 229,81 грн, з яких: тіло кредиту - 7 411,81 грн, відсотки за користування кредитом - 8 618 грн, пеня - 1200 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати у сумі 480 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття ів касаційному порядку до Верховного Суду оскарженню не підлягає, як малозначна.

Дата складання повного тексту постанови 20 липня 2018 року.

Головуючий ___________ Н.В.Орловська

Судді: ___________ О.В.Кутурланова

___________ В.В.Майданік