Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 362/1840/17

провадження № 61-32246св18

Верховний Суд у складі колегії суддівПершої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - Васильківська міська рада Київської області,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Північний офіс Держаудитслужби,

розглянув у спрощеному позовному провадженні касаційну скаргу Васильківської міської ради Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2017 року у складі судді Корнієнка С. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2017 року у складі суддів: Таргоній Д. О., Іванової І. В., Яворського М. А.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року Васильківська міська рада Київської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору укладеним та стягнення коштів.

На обґрунтування заявлених вимог Васильківська міська рада Київської області посилалася на те, що відповідачем, відповідно до Декларації про готовність об'єкту до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 27 січня 2014 року за № КС04, введено в експлуатацію об'єкт будівництва - «реконструкція торгівельного павільйону в торгівельний міні-комплекс по АДРЕСА_1», кошторисна вартість будівництва якого становить 400 тис. грн.

Рішенням Васильківської міської ради від 04 квітня 2012 року № 08.01.-23-ІУ був затверджений Порядок пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Васильків» (далі - Порядок), яким визначено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Васильків, з урахуванням інших передбачених законом відрахувань, становить 10 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта (спорудження нового об'єкта будівництва, а також реконструкція, розширення, добудова, реставрація і капітальний ремонт об'єктів будівництва) - для нежитлових будівель та споруд.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку пайовий внесок сплачується на підставі Договору про пайову участь у створенні інфраструктури м. Васильків, що укладається між замовником та Васильківською міською радою в особі міського голови. Вказаний договір повинен бути укладений не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до введення в експлуатацію закінченого об'єкта будівництва.

Відповідач як замовник вказаного будівництва не звертався до органу місцевого самоврядування щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Вимогу позивача щодо оплати пайового внеску в розмірі 40 тис. грн та укладення відповідного договору залишив без задоволення.

Враховуючи викладене Васильківська міська рада Київської області просила суд: визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Василькова між ОСОБА_4 та Васильківською міською радою Київської області у запропонованій редакції; стягнути з відповідача суму боргу за вказаним договором у розмірі 87 253,28 грн, з яких: сума основного боргу - 40 тис. грн.; інфляційне збільшення суми боргу - 43 439,58 грн; три проценти річних в сумі 3 813,70 грн.

Крім того, Васильківська міська рада Київської області звернулася до суду з заявою про визнання причин пропуску строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав поважними та поновити його, посилаючись на те, що їй стало відомо про введення ОСОБА_4 в експлуатацію об'єкта будівництва, а саме - реконструкцію торгівельного павільйону в торгівельний міні-комплекс по АДРЕСА_2 лише 28 квітня 2014року, після надходження вимоги Васильківської об'єднаної держаної фінансової інспекції Державної фіскальної служби в Київській області.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2017 року в задоволенні позову Васильківської міської ради Київської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем як забудовником не виконано своїх обов'язків щодо укладення з міською радою договору про пайову участь та сплати за цим договором коштів для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Васильків, однак позивач, звертаючись за захистом своїх порушених прав, пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2017 рокуапеляційну скаргу Васильківської міської ради Київської області відхилено. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При цьому апеляційним судом зазначено про те, що доводи позивача про поважність причин пропуску позовної давності з підстав його необізнаності щодо введення відповідачем спірного об'єкту нерухомості в експлуатацію є необґрунтованими, оскільки інформація про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на торгівельний міні-комплекс 27 лютого 2014 року є загальнодоступною та відкритою, тому позивач саме з цього час мав можливість дізнатися про порушення свого права.

У жовтні 2017 року Васильківська міська рада Київської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Васильківської міської ради Київської області повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, не врахували, що позивачем пропущено позовну давність з поважних причин, оскільки про порушене право позивач дізнався лише 28 квітня 2014 року, після надходження вимоги Васильківської об'єднаної держаної фінансової інспекції Державної фіскальної служби в Київській області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня2017 року відкрито провадження у цій справі.

16 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_5, в особі представника ОСОБА_6, в якому зазначено про те, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 травня 2018 року справу №362/1840/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Положеннями підпункту 5 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об'єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до положень статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

На виконання положень вказаного 04 квітня 2012 року Васильківською міською радою було прийнято рішення №08.01.-23-ІУ, яким затверджений Порядок пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Васильків» (далі - Порядок) та визначено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Васильків, з урахуванням інших передбачених законом відрахувань, становить 10 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта (спорудження нового об'єкта будівництва, а також реконструкція, розширення, добудова, реставрація і капітальний ремонт об'єктів будівництва) - для нежитлових будівель та споруд.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку пайовий внесок сплачується на підставі Договору про пайову участь у створенні інфраструктури м. Васильків, що укладається між замовником та Васильківською міською радою в особі міського голови. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Васильків укладається не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до введення в експлуатацію закінченого об'єкта будівництва.

Таким чином, обов'язок звернутись до органу місцевого самоврядування з заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту Законом покладено саме на замовника такого будівництва.

Тобто, замовник будівництва має звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування щодо укладення договору про пайову участь до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію з тим, щоб уповноваженим органом було підготовлено необхідний розрахунок величини пайової участі та проект договору про пайову участь, який замовник після ознайомлення має підписати з дотриманням вимоги щодо строку - до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Судами також встановлено, що відповідно до Декларації про готовність об'єкту до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 27 січня 2014 року за № КС04, ОСОБА_4 введено в експлуатацію об'єкт будівництва - «реконструкція торгівельного павільйону в торгівельний міні-комплекс по АДРЕСА_3», кошторисна вартість будівництва 400 тис. грн.

Відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 лютого 2014 року, відповідачеві належить нежиле приміщення торгівельний міні-комплекс по АДРЕСА_1.

Отже ОСОБА_4 був замовником будівництва та на нього поширюється дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», однак у встановлений Законом та Порядком строк не звернувся до органу місцевого самоврядування з заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури міста Василькова Київської області.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо порушення відповідачем як забудовником своїх обов'язків щодо укладення з міською радою договору про його пайову участь та сплати коштів для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Василькова. Однак помилково відмовили в задоволенні позову, в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Частинами четвертою-п'ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи Васильківська міська рада Київської області зверталась до суду з заявою та просила визнати причини пропуску строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав поважними та поновити його, посилаючись на те, що їй стало відомо про введення ОСОБА_4 в експлуатацію об'єкта будівництва, а саме - реконструкцію торгівельного павільйону в торгівельний міні-комплекс по АДРЕСА_2 лише 28 квітня 2014 року, після надходження вимоги Васильківської об'єднаної держаної фінансової інспекції Державної фіскальної служби в Київській області.

Так дійсно в матеріалах справи міститься вимога Васильківської об'єднаної державної фінансової інспекції ДФІ в Київській області про усунення виявлених порушень законодавства від 28 квітня 2014 року №16-16/850, в якій зобов'язано виконавчий комітет забезпечити надходження коштів від пайової участі замовників, в тому числі відповідача, у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, в зв'язку з введенням в експлуатацію об'єктів будівництва на території міста Васильків Київської області.

Суди попередніх інстанцій вважали необґрунтованими доводи позивача про поважність причин пропуску строку позовної давності з підстав його необізнаності щодо введення відповідачем спірного об'єкту нерухомості в експлуатацію, оскільки інформація про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на торгівельний міні-комплекс 27 лютого 2014 року є загальнодоступною та відкритою, тому позивач саме з цього часу мав можливість дізнатися про порушення свого права на отримання пайового внеску, однак з позовом звернувся 14 квітня 2017 року, тобто з пропуском передбаченого законом строку для захисту своїх порушених прав.

Однак поза увагою суду залишилось те, що відповідно до приписів частини третьої статті 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для посадових осіб органів місцевого самоврядування інформація з Державного реєстру прав у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб'єктом права чи за об'єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав, за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису. Порядок доступу до Державного реєстру прав визначається Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених Законом.

На виконання вказаного Закону, 25 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України була винесена постанова №1127, якою затверджено Порядок доступу до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Вказана постанова набрала чинності з 01 січня 2016 року.

Отже суди попередніх інстанцій вказаних обставин не врахували, у зв'язку з чим дійшли передчасного висновку щодо відмови в позові, в зв'язку з пропуском позовної давності з тих підстав, що інформація про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на торгівельний міні-комплекс 27 лютого 2014 року є загальнодоступною та відкритою, тому позивач саме з цього часу мав можливість дізнатися про порушення свого права.

За таких обставин відмова у задоволенні позову з наведених в оскаржуваних судових рішеннях підстав є необґрунтованою.

Суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, перевірити всі обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень, та надати мотивування всім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року, суд вищенаведених положень законодавства та обставин не врахував, не з'ясував чи звертався ОСОБА_4 до Васильківської міської ради Київською області з приводу укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Васильків та не дав належної оцінки відповідності запропонованого позивачем проекту договору вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку.

Також суд не звернув уваги на те, що позивач, право якого порушено неукладанням відповідачем договору, обов'язковість якого встановлена нормативно-правовим актом, вправі звернутися до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

В порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в судовому рішенні не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують ці доводи, та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи, що судами попередніх інстанцій внаслідок недослідження зібраних доказів не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки порушення норм процесуального права при розгляді даної справи допущені судами обох попередніх інстанцій, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Васильківської міської ради Київської області задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик