МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №370/2283/16-ц

"29" травня 2018 р. Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазки Н.Б.

із секретарем Захарченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Макарівського району Київської області скаргу

Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», субєкт оскарження: Відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, боржник ОСОБА_1 дії державного виконавця,

В с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_2 акціонерне товариство «СБЕРБАНК» звернувся до суду з скаргою, вказавши субєктом оскарження: Відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, боржником ОСОБА_1, на дії державного виконавця, посилаючись на те, що 12.10.2015 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого Макарівським районним судом Київської області на виконання рішення від 01.10.2012 року по справі №2-653/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, постановою від 29.12.2015 року виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п.6 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з відсутністю визначеного виконавчим документом майна, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості. Стягувач з прийнятою постановою не погоджується, оскільки із постанови йому є незрозумілим, які саме державним виконавцем було вжито заходи щодо розшуку майна, визначеного виконавчим документом, і чи взагалі вживались якісь заходи щодо опису, арешту та реалізації даного майна. Оскільки, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, містяться відомості про майно, визначене у вказаному вище виконавчому документі. Тому вважає, що оскаржувана постанова є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню. Щодо строків звернення зі скаргою, скаржник зазначає, що ним такий строк не пропущено.

Скаржник просить: - визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.12.2015 року (ВП №48998226); - зобовязати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.12.2015 року (ВП №48998226).

Представник заявник ОСОБА_4 подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, вимоги за скаргою підтримала, просила їх задовольнити.

Боржник ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про час, місце розгляду скарги, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №453, у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив.

Представник Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, будучи належним чином повідомленою про час, місце розгляду скарги, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №081, у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При розгляді скарги, суд керується вимогами ст. 447-450 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог п.«а» ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Державні виконавці, як посадові особи, згідно ст.19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Щодо строку для звернення зі скаргою, слід вказати, що, строк на оскарження постанови від 29.12.2015 року заявником не пропущений, оскільки оскаржувана постанова була отримана стягувачем лише 26.09.2016 року (згідно відмітки вхідної кореспонденції на постанові), а згідно поштовому конверту скаржник направив скаргу до суду 06.10.2016 року.

Встановлено, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходився виконавчий лист №2-653/11 від 21.06.2013 року, виданий Макарівським районним судом Київської області по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.3).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 від 12.10.2015 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-653/11 від 21.06.2013 року відкрито виконавче провадження №48998226 (а.с.4).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 від 29.12.2015 року виконавчий лист №2-653/11 від 21.06.2013 року повернуто стягувачу на підставі п.6 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з відсутністю визначеного виконавчим документом майна, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (а.с.7-8).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 08.02.2016 року встановлено, що на земельні ділянки, що є предметом іпотеки, які зазначені у виконавчому листі, а саме: земельні ділянки площею 3,7817 га, 4,4689 га, 3,5613 га, 3,8609 га, 6,1950 га, наявна заборона на їх відчуження, підстава обтяження договір іпотеки №1194 від 14.03.2007 року, обтяження зареєстровано приватним нотаріусом ОСОБА_7 (а.с.9-21).

Щодо посилання заявника на те, що із оскаржуваної постанови йому є незрозумілим, які саме державним виконавцем було вжито заходи щодо розшуку майна, визначеного виконавчим документом, і чи взагалі вживались якісь заходи щодо опису, арешту та реалізації даного майна, оскільки згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, містяться відомості про майно, визначене у вказаному виконавчому документі, як на підставу визнання неправомірними дій державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, слід вказати наступне.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Враховуючи положення вказаної статті, заявник (стягувач) не надав суду підтверджень, що він скористався своїм правом щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, тому посилання на те, що державним виконавцем не було вжито заходів щодо розшуку майна, опису, арешту та реалізації даного майна,є його припущенням, а також в процесі розгляду даної скарги клопотань щодо витребування матеріалів виконавчого провадження, для дослідження їх судом, ним не заявлялося, а згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, та приходить до висновку, що заявник не довів ті обставини на які він посилався, тому скарга є не обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд,

У х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК», субєкт оскарження: Відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, боржник ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст.354-355 з урахуванням п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя