Справа № 645/5986/17
Провадження № 2/645/1288/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2018 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого-судді Шарка О.П.
при секретарі судових засідань - Ятлової Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного розгляду справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,
І. Зміст позовних вимог.
18.12.2017 року позивач ОСОБА_2. звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до відповідача ОСОБА_3, в якій просив:
- позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що вони з відповідачкою перебували у фактично шлюбних відносинах з 2008 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син - ОСОБА_4, який зареєстрований та проживає разом з позивачем. Після закінчення сумісного проживання подружжя, син почав проживати з відповідачем, однак, вона почала вести аморальний спосіб життя, йшла з дому, залишаючи дитину на свою матір, не займалася вихованням дитини, не піклувалася про нього, залишала хворого сина самого. Таке ставлення відповідача призвело до того, що дитина почала відставати у розвитку. Позивач змушений був забрати сина до себе, звернувся до служби у справах дітей, які визначили місце проживання разом з ним. На даний час позивач повністю опікується дитиною, а відповідачка за останні чотири роки жодного разу не цікавилася долею дитини, її здоров'ям, не водила до поліклініки, школи. На початку серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення аліментів на утримання сина, у судові засідання відповідачка не з'являлася, заочним рішенням від 16.11.2017 року з неї стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина. Підставою для звернення позивача з позовом стало байдуже ставлення відповідача до сина, невиконання нею батьківських обов'язків по вихованню дитини, окрім того, без її згоди отримати висновок огляду дитячим лікарем-психіатром, також без згоди матері він не може перевести дитину до школи за місцем проживання дитини, а змушений возити сина за місце реєстрації відповідача, за колишнім місцем реєстрації та проживання дитини.
Таким чином, позивач вказує, що відповідач ухиляється від покладеного на неї обов'язку утримувати свою дитину. В якості правового обґрунтування своїх позовних вимог послався на положення статей 150,157 СК України та положення Конвенції про права дитини.
ІІ. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 1 лютого 2018 року позовна була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України.
У наданий судом строк позивач усунув зазначені в ухвалі суду недоліки і ухвалою судді від 30 березня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, у справі на 27.04.2018 року о 12 год. 30 хв. призначено підготовче судове засідання. Також, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Ухвалою суду від 27.04.2018 року закрите підготовче засідання по справі і призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 01.06.2018 року о 12 год. 00 хв., в яке викликано учасників по справі.
01.06.2018 року до суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Також 01.06.2018 року від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутність, при винесенні рішення просили врахувати інтереси малолітньої дитини.
Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву про підтримання позовних вимог, також просив суд розглянути справу у його відсутність та ухвалити заочне рішення у справі.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомляла, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
ІІІ. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується доданою до позовної заяви копією свідоцтва про народження останнього серії НОМЕР_1, виданого 29.11.2016 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, відповідний актовий запис №171, а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 20 грудня 2016 року.
Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 01 лютого 2017 року №52, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком ОСОБА_2.

З копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої КП «Жилкомсервіс», вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований разом з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується також довідкою про реєстрацію, виданої Відділом реєстрації місця проживання у Немишлянському районі міста Харкова.

Як вбачається з повідомлення КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №15» №961 від 14.12.2017 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває під наглядом лікарів - фахівців закладу з народження. Догляд за дитиною під час його хвороби здійснює батько дитини, мати хлопчика дитину під час хвороби не доглядає, станом здоров'я та розвитком дитини не цікавиться. За останні чотири роки сина до поліклініки мати жодного разу не проводила.

Як вбачається з характеристики учня 3Б класу Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №38 від 15.12.2017 року ОСОБА_4, останній навчається у школі з першого класу, виявив себе як учень з середніми здібностями. Дитина проживає з батьком, який піклується про дитину, цікавиться його справами, приділяє увагу навчанню та вихованню дитини, дбає про фізичний розвиток ОСОБА_4, мати не приділяє увагу вихованню та навчанню сина, не цікавиться його справами. Батьківські збори не відвідує, востаннє її бачили у школі в лютому 2016 року. Допомогу навчальному закладу надає батько - ОСОБА_2.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 листопада 2017 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, у розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 2 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, наданого Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова, за ОСОБА_3, станом на 02.04.2018 року числиться заборгованість 8000 гривень

16. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, від 01.06.2018 року №359 відповідача ОСОБА_3 доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4

На момент розгляду справи відповідач зі своєю дитиною не проживає, що підтверджується довідками вищевикладеними обставинами справи.

ІV Норми права, що підлягають застосуванню.

Норми національного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Положеннями ст. 153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

В той же час положеннями ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст. 157 СК України.

Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неїбатьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов'язків щодо її виховання, ст. 166 СК України.

V.Норми міжнародного законодавства.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згіднорезолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991року, проголошено наступне:

1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

А. Загальні принципи.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням управа, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК Українибатьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини ОСОБА_4 і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу вцілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України).

Так, відповідачу, як матері неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).

Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Позиція суду.

21. Повертаючись до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що протягом останніх чотирьох років відповідач ОСОБА_3 свідомо вихованням сина ОСОБА_4 не займається, матеріальної допомоги не надає, його розвитком та досягненнями не цікавиться. Більш того, тривалий час не відвідувала сина, не бачилася з нею.

22. Окрім, іншого, в судовому засіданні під час дослідження матеріалів справи знайшло підтвердження, що відповідач не цікавиться психічним і фізичним здоров'ям дитини.

Наведене в своїй сукупності, на думку,суду може свідчити про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків.

23. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку позивача, так як і не надав доказів, які б підтверджували факт його звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки.

При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання ним своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню сина.

Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді відповідачем не було вчинено відповідних дій і не пояснив причини їхне вчинення.

Вищевикладеними обставинами справи підтверджується і той факт, що неповнолітній ОСОБА_2 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2,

Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни їх поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169).

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

В даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини.

Висновки суду.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародногозаконодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 256, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянку України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя