Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 671/1051/17

провадження № 61-32388св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - Волочиський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 вересня 2017 року у складі головуючого судді Ніколової С. В. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Пастощука М. М., Купельського А. В., Ярмолюка О. І.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Волочиський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про зняття арешту з майна.

Позов мотивовано тим, що рішенням Волочиського районного суду від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 лютого 2017 року, позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу задоволено. В межах цієї цивільної справи ухвалою Волочиського районного суду від 23 квітня 2015 року було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що такі заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна є незаконними, оскільки право власності ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 було скасовано 01 грудня 2015 року та власником указаного житлового будинку є ОСОБА_4

Ураховуючи викладене ОСОБА_4 просила суд зняти арешт з житлового будинку з господарсько-побутовими приміщеннями по АДРЕСА_1.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки під час укладення мирової угоди між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, яка визнана та затверджена ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2015 року, заходи забезпечення позову накладені ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2015 року, а саме арешт та заборона відчуження будинковолодіння по АДРЕСА_1, не скасовувалися. Крім того, ОСОБА_6, на момент укладення мирової угоди, не повідомив суд про арешт та заборону відчуження спірного будинковолодіння.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій 11 грудня 2017 року, ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій прийняті незаконні судові рішення, оскільки не враховано того, що ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2015 року, в порядку забезпечення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу, було незаконно накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_4 Також ОСОБА_4 не була стороною будь-яких зобов'язань ОСОБА_6 та взагалі не знала про існування таких зобов'язань.

13 грудня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

31 травня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим статтею 395 ЦПК України, не скористалися та не подали відзив на касаційну скаргу.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, кожна особа має право в порядку, передбаченому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу (частина третя статті 154 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Волочиського районного суду від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 лютого 2016 року, позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 370 500,00 грн боргу за договором позики. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З метою забезпечення вищевказаного позову ухвалою Волочиського районного суду від 23 квітня 2015 року було накладено арешт на житловий будинок з господарсько-побутовими приміщеннями по АДРЕСА_1, який належить відповідачу ОСОБА_6, із забороною їх відчуження будь-яким способом.

Відповідно до довідки від 04 серпня 2017 року № 11778, виданої головним державним виконавцем Волочиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, на виконанні Волочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 374 275,80 грн, який виданий на підставі рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року. Залишок несплаченого боргу становить 372 717,42 грн.

Також судом встановлено, що в липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Волочиського районного суду від 02 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Однак ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2015 року рішення Волочиського районного суду від 02 жовтня 2015 року скасовано та визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 В тому числі виділено в особисту власність ОСОБА_4домоволодіння АДРЕСА_1та припинено право власності ОСОБА_6 на ? частину цього домоволодіння.

На підставі вказаної ухвали суду за ОСОБА_4 01 грудня 2015 року було зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими приміщеннями по АДРЕСА_1.

З урахуванням вищевказаних обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки домоволодіння АДРЕСА_1, на момент вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення на нього арешту, на підставі ухвали Волочиського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2015 року, належало ОСОБА_6 Вказана ухвала є чинною, а доказів того, що рішення Волочиського районного суду від 26 травня 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 борг в сумі 370 500,00 грн, виконано повністю, відсутні.

Мирова угода, укладена між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, згідно з якою домоволодіння АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_6 в особисту власність ОСОБА_4, була визнана ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2015 року, тобто після накладення арешту на вищевказане домоволодіння. Крім того, ОСОБА_6, на момент укладення мирової угоди, не повідомив суд про арешт та заборону відчуження цього домоволодіння.

Доводи заявника про те, що ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2015 року було незаконно накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_4, спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що вказане домоволодіння АДРЕСА_1, на момент накладення на нього арешту відповідно до ухвали Волочиського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2015 року про забезпечення позову, належало ОСОБА_6

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г.І. Усик