Справа № 316/810/17
Провадження № 4-с/316/1/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2018 р. м. Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді Вільямовської Н.О.

секретар судового засідання: Рябуха О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодара цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, субєкт оскарження: Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

08.06.2017 року до Енергодарського міського суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з вищезазначеною скаргою, в обґрунтування якої зазначив наступне:

На підставі постанови відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області ВП №4086621, реєстратором Енергодарською державною нотаріальною конторою 20.07.2007 року №5335995, було внесено Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було внесені, також, наступні дані: тип обтяження: арешт нерухомого майна, обєкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1, Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, АДРЕСА_1, додаткові дані: у межах суми боргу: 217,30 грн. ВДВС Енергодарського МУЮ в супереч вимог п.3 ч.1 ст.18, ст..25 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред.1999 р., яка діяла на той час), відкрив виконавче провадження та вчиняв виконавчі дії за виконавчим документом, який не відповідає вимогам закону (відсутність дати народження та/або реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника), в наслідок чого зробив неможливим усім фізичним особам із П.І.Б. ОСОБА_1 розпоряджатись своїм нерухомим майном.

Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_2 було зроблено запит до ВДВС Енергодарського МУЮ з метою зясування чи він ОСОБА_1, який проживає в Харківській області, Змієвському районі с. Соколове, вул. О.Яроша,18 є боржником на майно якого накладено арешт, оскільки наявність постанови якою накладено арешт на майно позбавляє його можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном.

Заявник зазначає також, що 09.10.2015 року, поштою, ним було направлено скаргу на імя в.о. начальника ГТУЮ у Запорізькій області, однак відповіді він не отримав, а отже строки оскарження дій державного виконавця ним пропущено з поважних причин.

Зазначає, що оскільки він не є стороною виконавчого провадження, йому не відомі будь-які інші дані за цією справою, окрім вказаних у заяві.

Просить суд: визнати незаконною та скасувати постанову ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області ВП №4086621 від 27.06.2007 р., про накладення обтяження арешту нерухомого майна; зобовязати ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області вжити необхідних заходів для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна обтяжень №5335995 від 20.07.2007 року; поновити строк на звернення до суду зі скаргою, оскільки його пропущено з поважних причин.

Ухвалою від 09.06.2017 року справу було прийнято до провадження суддею Енергодарського міського суду Капустинським М.В. (а.с.9)

У звязку з закінченнями повноважень судді Капустинського М.В. розпорядженням заступника керівника апарату Енергодарського міського суду №13-139 від 24.05.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл даної справи (а.с.35).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу від 24.05.2018 року справа була розподілена до провадження судді Вільямовської Н.О. (а.с.108)

Ухвалою суду від 25 травня 2018 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Вільямовською Н.О. (а.с. 37).

В судове засідання заявник не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд скарги без його участі (а.с.24).

В судове засідання представник державної виконавчої служби не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд скарги без участі (а.с.49), а також надав письмові заперечення на скаргу, зазначивши, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №2-1383 від 22.06.2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь СМСЧ-1 заборгованості у розмірі 217,3 грн. по якому 27.06.2007 року відкрито виконавче провадження з накладенням арешту на майно боржника та 10.01.2008 року постановою державного виконавця виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції яка діяла на той час та за яким не було передбачено обовязковості зняття арешту з майна, арешт скасовується за рішенням суду ст..60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачала підстави зняття арешту та крім такої як за рішенням суду включала в себе скасування за наявності постанови начальника державної виконавчої служби в разі виявлення порушень порядку накладення арешту а також письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна. Згідно журналів реєстрації вхідної, вихідної кореспонденції та книг обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю в період з 2015 по 2018 р.р. інформація про перебування вищезазначеного виконавчого документу відсутня. Станом на 02.07.2018 рік виконавчий документ на примусовому виконанні не перебуває, просить в задоволенні відмовити (а.с.51-52).

У звязку з неявкою всіх учасників справи, враховуючи наявність від них письмових заяв про розгляд справи без участі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як зазначалось, карга надійшла на адресу Енергодарського міського суду 08.06.2017 року, однак 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, отже зазначена скарга підлягає розгляду за правилами ЦПК України, які діють на момент її розгляду судом, тобто в редакції ЦПК України від 15.12.2017 року (зі змінами).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.383 ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV (в редакції яка діяла на час звернення заявника до суду зі скаргою), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.447 ЦПК України, в редакції від 15.12.2017 року, зі змінами, яка діє на час розгляду справи судом, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Щодо поновлення строку звернення, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи, що ухвалою від 09.06.2017 року скаргу було прийнято до провадження, отже зазначене питання було вирішено судом на користь заявника.

Щодо визнання незаконною та скасування постанови ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області ВП №4086621 від 27.06.2007 р.яким також було накладено арешт майна боржника, суд дійшов наступного.

Як вбачається з наданих представником Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області, на примусовому виконанні в ДВС перебувало виконавче провадження №2-1383 від 22.06.2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь СМСЧ-1 заборгованості у розмірі 217,3 грн. по якому 27.06.2007 року відкрито виконавче провадження з накладенням арешту на майно боржника та 10.01.2008 року постановою державного виконавця виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції яка діяла на той час, у звязку з відсутністю майна у боржника.

Повернення виконавчого документу з підстав визначених п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (який діяв на час винесення постанови), не позбавляє стягувача права його повторного предявлення протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч.5 ст.47 Закону). Пункт 2 ч.1 ст.47 зазначеного Закону, не передбачав закінчення виконавчого провадження, оскільки підстави з яких вважається, що виконавче провадження закінчено, визначені ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», визначає, що виконавче провадження підлягає закінченню у тому числі: у звязку з закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення (п.6 ч.1); фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.8 ч.1); повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ (п.9 ч.1); направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби (п.10 ч.1); повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону (п.11 ч.1); непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону (п.13 ч.1).

Відповідно д ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (який діяв на час винесення постанови), державний виконавець мав зобовязання про зазначення в постанові про необхідність зняття арешту накладеного на майно боржника та заборону його відчуження, в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, або у інших випадках передбачених даною нормою однак не з підстав повернення виконавчого документу визначеною п.2 ч.1 ст.47 даного Закону.

Матеріали справи не містять відомостей, що стягувач звертався до відділу виконавчої служби повторно для предявлення повернутого йому виконавчого документу, а як зазначено державним виконавцем Енергодарського МВ ДВС, виконавче провадження в Енергодарському міському відділі ДВС - не перебуває на виконанні, що не спростовано стороною заявника. Матеріали справи не містять доказів наявності постанов державного виконавця про закриття виконавчого провадження або судових рішень щодо скасування арешту майна.

Заявник зазначає, що відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд критично відноситься до таких посилань заявника, оскільки матеріали справи не містять рішень начальника виконавчої служби, відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» яком би було встановлено зазначене порушення, або рішень про повернення виконавчого документу у звязку з виявленими порушеннями, крім того, в матеріалах справи відсутній виконавчий документ, а отже у суду не має можливості надати оцінку зазначеному заявником.

Згідно ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов остаточного висновку, про відсутність законних підстав для визнання незаконною та скасування постанови ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області ВП №4086621 від 27.06.2007 р.яким також було накладено арешт майна боржника, а отже в цій частині вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог заявника про зобовязати ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області вжити необхідних заходів для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна обтяжень № 5335995 від 20.07.2007 року, суд дійшов висновку, що зазначена вимога не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, в редакції яка діяла на час звернення заявника до суду, визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, крім того, в частині 5 даної статті, передбачено, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, в редакції яка діяла на час звернення заявника до суду, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, саме звернення до суду з вимогою про зняття арешту майна та заборони його відчуження передбачено при цьому в рамках позовного провадження, а ні скарги.

Однак, матеріали справи не містять доказів звернення заявника у позовному провадженні з зазначеними вимогами.

Крім того, як зазначає сам заявник місцем його проживання є Харківській області, Змієвському районі с. Соколове, вул. О.Яроша,18, однак, як зазначено заявником, власник у виконавчому провадженні проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

За положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тобто саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності.

Як зазначалось вище, матеріали справи не місять ні виконавчого листа, ні постанов державного виконавця та заявником також не надано суду доказів того, що він є власником майна на який було накладено арешт, а отже суд позбавлений можливості встановити, чи належить зазначене майно заявнику, а отже чи має він права вимоги усунення перешкод у праві власника майна.

Заявник просить про зобовязання ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області вжити необхідних заходів для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна обтяжень № 5335995 від 20.07.2007 року, як зазначалось ч. 2 ст. 451 ЦПК України передбачає можливість зобовязання державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), в разі встановлення обґрунтованості скарги та визнання оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльність неправомірними, однак, суд дійшов висновку, що державним виконавцям не було порошно вимог законодавства, а отже встановлена необґрунтованість скарги з зазначеної підстави, у звязку з чим вимоги щодо зобовязання ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області вжити необхідних заходів для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна обтяжень № 5335995 від 20.07.2007 року також не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимоги скарги про визнати незаконною та скасування постанови ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області ВП №4086621 від 27.06.2007 р., про накладення обтяження арешту нерухомого майна та про зобовязання ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області вжити необхідних заходів для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна обтяжень №5335995 від 20.07.2007 року задоволенню не підлягають у звязку з їх не доведенням заявником належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.260-261, 353, 354, 355, 447, 450, 451, 453 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, субєкт оскарження: Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, на дії державного виконавця залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Запорізької області (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року)

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Н. О. Вільямовська