РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.

секретарі Ніколайчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

в с т а н о в и в :

22 травня 2018 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики. В позові зазначила, що 29 вересня 2015 року вона надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 165000 гривень, під зобовязання повернути борг до вересня 2017 року, про що останній написав боргову розписку. 03 квітня 2016 року ОСОБА_2 взяв у неї в борг ще 40 000 гривень, 11 липня 2016 року 60 000 гривень, 20 жовтня 2016 року 30 000 гривень та 16 лютого 2016 року 38 000 гривень, про що видав відповідні боргові розписки. 14 січня 2018 року вона звернулася до ОСОБА_2 з вимогою повернути борг у повному обсязі в строк до 02 березня 2018 року, проте останній відмовився це робити, пославшись на відсутність коштів. За таких обставин, посилаючись на положення 1046, 1047, 1049 ЦК України просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг за договорами позики у сумі 493 000 гривень.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року було відкрито провадження у даній справі та призначеної її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 05 липня 2018 рік.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не зявилися. Надалди суду письмові заяви, в яких позов підтримали у повному обсязі, наполягали на його задоволенні та просили справу розглянути за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву, в якій позов визнав у повному обсязі. Просив справу розглянути за його відсутності.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі рішення на підставі наявних у ній доказах.

Дослідивши матеріали справи судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Встановлено, що 29 вересня 2015 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 160 000 гривень, які зобовязався повернути в строк до вересня 2017 року.

17 січня 2016 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 165 000 гривень, які зобовязався повернути в строк до лютого 2018 року.

03 квітня, 11 липня, 20 жовтня 2016 року та 16 лютого 2017 року відповідно ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумах 40 000 гривень, 60 000 гривень, 30 000 гривень та 38 000 гривень, які зобовязався повернути останній за першою вимогою.

Вказане підтверджено представленими позивачем оригіналами боргових розписок ОСОБА_2 від 29 вересня 2016 року, 17 січня 2016 року, 03 квітня 2016 року, 11 липня 2016 року, 20 жовтня 2016 року та 16 лютого 2017 року відповідно.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленими розписками посвідчено передання позивачем відповідачеві у борг грошові кошти на загальну суму 493000 гривень.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до представлених боргових розписок від 29 вересня 2015 року та від 17 січня 2016 року ОСОБА_2 зобовязався перед ОСОБА_1 повернути останній борг у сумі 160 000 гривень до вересня 2017 року, а 165 000 гривень до лютого 2018 року відповідно.

Згідно боргових розписок від 03 квітня, 11 липня, 20 жовтня 2016 року та 16 лютого 2017 року ОСОБА_2 зобовязався повернути борг у сумах 40 000 гривень, 60 000 гривень, 30 000 гривень та 38 000 гривень відповідно за першою вимогою ОСОБА_1

Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

12 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з вимогою повернути борг за борговими розписками від 29.09.2015 року, 17.01.2016 року, 03.04.2016 року, 11.07.2016 року, 20.10.2016 року та від 16.02.2017 року не пізніше 02 березня 2018 року. Вказану вимогу відповідач отримав 14 січня 2018 року, про що свідчить його підпис письмовій вимозі позивача.

Як встановлено в судовому засіданні у позивача ОСОБА_1 на теперішній час знаходиться оригінали виданих ОСОБА_2 боргових розписок від 29.09.2015 року, 17.01.2016 року, 03.04.2016 року, 11.07.2016 року, 20.10.2016 року та від 16.02.2017 року, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобовязання та не повернув позикодавцю свій борг.

За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 4930,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.526, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.п.н. НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 заборгованість за борговими розписками від 29 вересня 2015 року на суму 160 000 гривень, від 17 січня 2016 року на суму 165 000 гривень, від 03 квітня 2016 року на суму 40 000 гривень, від 11 липня 2016 року на суму 60 000 гривень, від 20 жовтня 2016 року на суму 30 000 гривень та від 16 лютого 2017 року на суму 38 000 гривень, а всього 493 000 (чотириста девяносто три тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4930,00 (чотири тисячі девятсот тридцять) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в загальному порядку протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через Хмельницький міськрайонний суд до Апеляційного суду Хмельницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: C.Стефанишин