АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5459/16-ц 22-ц/774/441/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 214/5459/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2017 року, яке ухвалене суддею Хомініч С.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 жовтня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до Криворізької філії Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про скасування арешту майна.

В обґрунтування позову зазначила, що 10.09.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк»), та її чоловіком ОСОБА_3 укладено кредитний договір № СL-311/176/2008, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 23043,25 дол. США зі сплатою 11,99 % річних з кінцевим терміном повернення 10.09.2015 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-311/176/2008 від 10.09.2008 року, а також між банком та ОСОБА_3 договір застави рухомого майна PCL-311/176/2008 від 10.09.2008 року, предметом якого є автомобіль KIA CEED, реєстраційний номер НОМЕР_1.

12 листопада 2008 року ОСОБА_3 помер, спадщину після смерті якого прийняв його неповнолітній син ОСОБА_1

В серпні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке за договором купівлі продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, отримало від ПАТ «ОТП Банк» право вимоги за кредитним договором № СL-311/176/2008 від 10.09.2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та до неї, як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором № СL-311/176/2008 від 10.09.2008 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.10.2014 року в задоволенні цього позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.02.2015 року, рішення першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким стягнуто з ОСОБА_2, як представника неповнолітнього спадкоємця, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в межах вартості спадкового майна, заборгованість за кредитним договором, станом на 12.11.2008 року, в розмірі 295760 грн. 69 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.02.2015 року скасовано, справа передана до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2016 року, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.10.2014 року змінено щодо підстав відмови в задоволенні позову.

Вважаючи, що 21.01.2016 року вступило в силу рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.10.2014 року, яким фактично відмовлено у стягненні грошових коштів за кредитним договором з неї, як поручителя за кредитним договором, та як представника неповнолітнього спадкоємця, тому відсутні особи, до яких можна предявити вимоги щодо стягнення заборгованості та посилаючись на те, що знаходження в заставі автомобіля KIA CEED, реєстраційний номер НОМЕР_1, заважає отримати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний автомобіль після смерті його батька ОСОБА_3, померлого, 12.11.2008 року, просила суд скасувати договір застави рухомого майна PCL-311/176/2008 від 10.09.2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 на автомобіль KIA CEED, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, колір чорний, номер кузова - U5YFF52329L070766, легковий седан В; скасувати в державному реєстрі обтяжень рухомого майна запис від 28.03.2014 року за №14270219 заставу рухомого майна заборону відчуження легкового автомобіля KIA CEED, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, колір чорний, номер кузова - U5YFF52329L070766, легковий седан В.

У грудні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 та, посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором № СL-311/176/2008 від 10.09.2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3, сплачена не в повному обсязі та її загальний розмір, станом на 31.05.2016 року, становить 704085,85 грн. і складається з: суми заборгованості за кредитом в розмірі 22494,59 дол. США, що еквівалентно 566098,90 грн., суми заборгованості по відсоткам в розмірі 5483,17 дол. США, що еквівалентно 137986,95 грн., просило суд, в рахунок погашення цієї заборгованості, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль KIA CEED, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова - U5YFF52329L070766, який належав на праві приватної власності ОСОБА_3, померлому 12.11.2008 року, та був успадкований спадкоємцем ОСОБА_1, шляхом його реалізації на публічних торгах за початковою ціною не нижче вартості предмету застави, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки майна.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до Криворізької філії ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про скасування арешту майна та в задоволенні зустрічного позову ТОВ «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, яка діяла в інтересах неповнолітнього, на той час, ОСОБА_1, до Криворізької філії ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про скасування арешту майна, і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Послався на те, що суд не застосував до врегулювання спірних правовідносин положення ст. 1281, 1282 ЦК України та під час вирішення спору не встановив суму заборгованості на час відкриття спадщини, а також обсяг та вартість успадкованого майна. Вважає, що кредитор не має право предявлення вимоги про стягнення заборгованості до нього, як до спадкоємця померлого, а також похідної вимоги про звернення стягнення на предмет застави, оскільки пропустив, встановлені ч.2 та ч.3 ст. 1281 ЦК України, строки предявлення таких вимог, тому предявлений законним представником неповнолітнього спадкоємця позов підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог в цій частині, посилаючись на те, що суд безпідставно застосував наслідки спливу позовної давності й у звязку з цим відмовив в задоволенні зустрічного позову, не врахувавши, що строк дії кредитного договору визначено до 10.09.2015 року, тому строк позовної давності має рахуватися з дня його закінчення. Крім того, вважає, що строки позовної давності були перервані у 2014 році у звязку із зверненням до суду з позовом про стягнення заборгованості, а тому заявивши вимогу про звернення стягнення на предмет застави, позивач дотримався встановленого законом строку позовної давності.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Від представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2 і ОСОБА_5, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та наполягали на її задоволенні, а також просили залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом встановлено, що 10.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 23043,25 дол. США зі сплатою 11,99 % річних з кінцевим терміном повернення 10 вересня 2015 року (а.с 8, 9-10).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-311/176/2008 від 10.09.2008 року, а також між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 договір застави рухомого майна PCL-311/176/2008 від 10.09.2008 року, предметом якого є автомобіль KIA CEED, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 73-74)

12 листопада 2008 року ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке прийняв його неповнолітній син ОСОБА_1 (а.с. 7).

За договором купівлі - продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 10.09.2008 року , укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 (а.с.79-82, 83,84-85).

Також судом встановлено, що рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.10.2014 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2016 року щодо підстав відмови у задоволенні позову, в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 27-29).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, до Криворізької філії ПАТ«ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про скасування арешту майна, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для припинення застави, оскільки спадкування предмета застави не тягне припинення заставного зобовязання.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ТОВ «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, про стягнення заборгованості по кредитному договору шляхом звернення на предмет застави, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця, належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

На підставі ч. 1 ст. 608 цього Кодексу зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

З аналізу вищенаведених статей вбачається, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року № 6 - 18 цс 13.

Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюю чи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 18.08.2009 року ОСОБА_2 повідомила кредитора АТ "ОТП Банк" про смерть ОСОБА_3

03.02.2010 року, тобто в межах строків визначених статтею 1281 ЦК України, ПАТ ОТП Банк звернулося з листом до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, у якому повідомляли про наявність у померлого ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором (а.с. 75, 76), однак, жодних коштів на погашення заборгованості спадкоємцем сплачено не було.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором від ПАТ ОТП Банк, має право вимагати від спадкоємця позичальника ОСОБА_3 погашення заборгованості за кредитним договором № СL-311/176/2008 від 10.09.2008 року, шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 18.08.2009 року ОСОБА_2 повідомила кредитора про смерть ОСОБА_3, а вже 03.02.2010 року ПАТ ОТП Банк звернулося до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців.

З позовом же про звернення стягнення на предмет застави, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернулося 15.12.2016 року, тобто поза межами позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, про застосування якої було заявлено відповідачем за зустрічним позовом, а тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що строк дії кредитного договору № СL-311/176/2008 від 10.09.2008 року було визначено до 10.09.2015 року, а тому позовна давність не пропущена, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки перебіг позовної давності у даному випадку розпочався після того, як кредитор довідався про порушення свого права, тобто з 03.02.2010 року (після звернення до нотаріальної контори з вимогою про погашення боргів спадкодавця, яка залишилася без задоволення).

Доводи ж апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про переривання позовної давності зверненням до суду з позовом у 2014 році є безпідставними та суперечать встановленим судом обставинам, адже, як вбачається із рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 року, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було предявлено як до боржника та поручителя, а питання щодо стягнення боргу зі спадкоємців боржника в даному позові не ставилося (т. 1 а.с. 27-28).

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобовязання сформульовані в главі 50 «Припиненняз обовязання» розділу І книги пятої «Зобовязальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Таким чином, внаслідок відмови в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення зі спадкоємця боржника заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на заставу транспортного засобу з підстав пропущення строку, передбаченого статтею 1281 ЦК України, кредитор втрачає право вимагати з боржника примусового виконання зобовязання.

Однак сплив строку, передбаченого статтею 1281 ЦК України, сам по собі не припиняє субєктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобовязання, як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Відповідно до частини першої статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припиненняз обовязання забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Отже, законодавством не передбачено в якості підстави для припинення права застави смерті боржника, а тому суді першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про скасування арешту майна і доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: