№ 336/849/18
Пр. 2/336/1173/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И .

27 червня 2018 р.

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Голубковій М.А., при секретарі Когут С.І., з участю адвокатів Трачук Н.Н, Пахоменко А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, суд-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про поділ майна , пояснив судовому засіданні , що 22 червня 2002 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що Відділом реєстрації актів громадського стану Михайлівського районного управління Запорізької області в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено актовий запис № 26.

Від шлюбу мають двох синів : сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 19.05.2017 р. розірване шлюб, укладений між нею та ОСОБА_4, 22.06.2002 р.

Після розірвання шлюбу вона, діти та відповідач продовжують мешкати в одному житловому приміщенні , а саме: у квартирі АДРЕСА_1, яка була придбана нею та відповідачем у період шлюбу.

За весь час перебування у шлюбі сторонами було придбане майно: двохкімнатна квартира загальною площею 42,8 кв.м, за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2004 р, та автомобіль GEEL Y JL 7162 2010 р. випуску, державний номер НОМЕР_1 , які є об»єктами спільної сумісної власності подружжя .

Напередодні постановлення Михайлівським районним судом Запорізької області про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, у травні 2017 р. відповідач , намагаючись в подальшому уникнути справедливий поділ майна подружжя , без її згоди та відому , провів відчуження автомобіля GEEL Y JL 7162 , 2010 р. випуску , державний номер НОМЕР_1 шляхом перереєстрації на свою мати ОСОБА_6 ,чим фактично приховав їхнє спільне майно.

Згідно довідки про оцінку вказаного автомобіля, наданої експертом ТОВ « ПЕП Стандарт -Сервіс» , середня ринкова вартість автомобіля становить 113 840 грв. Тобто, у разі поділу вказаного спільного майна подружжя , їй б належала половина від вартості даного автомобіля, а саме: сума у розмірі 56820 грв., що практично дорівнює 1/5 частини ринкової вартості спірної квартири ,середня ринкова вартість якої, згідно звіту про оцінку від 30.10.2017 р., становить 332 800 грв.

Позивачка вказує, що досить тривалий час до розірвання шлюбу , відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї , ухилявся від участі в утриманні спільних дітей, з початку 2016 р. він веде окремо від неї та дітей господарство , і це не дивлячись на те, що вони до теперішнього часу мешкають в одній квартирі, свої доходи , які ним отримуються , він тратить на себе , а вона витрати на дітей несе одна , за власні кошти , отримані від свого заробітку , купує їжу та одяг дітям , сплачує на навчання , зайняття у спортивних секціях , відвідування культурно-масових заходів, на сегодня, вона придбала за свої кошти путівку дітям на море, відповідач не прийнимав при цьому ніякої участі.

Відповідно до рішення суду відповідач повинен сплачувати на її користь на утримання дітей аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку, які він сплачує у примусовому порядку , має заборгованість по ним.

Позивачка вважає, що при поділі майна подружжя існують підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя з наступних підстав:

- Відповідач приховав їх спільне майно, перереєстрував автомобіль на свою мати без її згоди та відома, гроші, які він отримав їй не передавав;

- На її утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, на яких вона фактично несе всі витрати , за власні кошти купує їжу, одяг , сплачує витрати на навчання та витрати на заняття у спортивних секціях.

- З квітня 2017 р. вона одна сплачує за участь сина у спортивній секції , його участь у змаганнях та несе інші витрати по оплаті за квартиру;

- Вартість прихованого автомобіля становить приблизно 1/5 частину квартири , тому вважає за справедливе визнання за нею права власності на 2/3 частини спірної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя, відступивши від рівності часток при поділі майна .

- Несе розходи по оплаті за користування квартирою за себе та дітей, а відповідач оплачує тільки за себе.

Відповідач позов визнав частково, пояснив , що вважає правильним визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, оскільки право на цю частину квартири позивачкою ніколи не оспорювалося, а ураховуючи , що спільний автомобіль був відчужений ним з відома позивачки, але без її письмової згоди, як його співвласника, при цьому відсутні підстави для визнання такого договору недійсним, а є підстави для стягнення з нього на користь позивачки грошеву компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля, на що він згоден на теперішній час , і може передати ці гроші .Вони можуть проживати у квартирі разом, він буде проживати у одній кімнаті, а позивачка з синами в іншій кімнаті. Він оплачує комунальні послуги.

Опрошені в судовому засіданні свідки суду пояснили, :

-ОСОБА_7, , що він є тренером сина позивачки , яка самостійно сплачує всі розходи по оплаті за зайняття ним спортом, на за його поїздки на змагання. У неї важке фінансове положення, іноді він сам сплачує за Славу свої гроші, а позивачка поступово віддає йому борг. Батька бачив давно, він не контролює життя сина.

- ОСОБА_8 , що знає про тяжке матеріальне становище позивачки, вона одна на свою зарплату утримує двох синів, їх батько не надає матеріальної допомоги.

Суд вивчивши матеріали справи, вислухав сторони, свідків, приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню у повному обсязі за мотивами :

Відповідно до ст. 51, п.5 ч. 1 ст. 92 Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї розповсюджується на рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.

У статті 15 Цивільного кодексу України вказано , що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла.

Відповідач у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги в частині визнання права приватної власності за позивачем на 1/2 частку автомобіля автомобіль GEEL Y JL 7162 2010 р. випуску, державний номер НОМЕР_1 та 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , як об»єкьтів спільного майна подружжя.

Відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає, що визнання позову відповідачем в частині заявлених вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд не вбачає підстав ставити під сумнів наведені позивачем обставини, оскільки вони підтверджуються наданими суду доказами та визнаються відповідачем, відтак, суд приходить до висновку про задоволення частини позовних вимог та ухвалення часткового рішення.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі ст. 60 СК України основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 статті 61 цього Кодексу).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, яка встановлено ч. 1, ч. 2 ст. 71 СК України.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Встановлення цієї обставини відповідає закріпленому законом принципу презумпції спільної сумісної власності подружжя на придбане майно.

За положеннями статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до вимог частини 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. А за змістом ч. 3 цієї статті за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами у період шлюбу були придбанні : кваритира АДРЕСА_1 та автомобіль GEELY JL 7162 , 2010 року випуску , колір сірий, державний номер НОМЕР_1.

Згідно зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який був чинним на момент виникнення придбання у власність вищевказаних автомобілів, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до статті 28 Кодексу про шлюб та сімю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Судом встановлено, що відповідач самостійно до розірвання шлюбу розпорядився сумісним майном -автомобілем , уклав договір купівлі-продажу зі своєю матер»ю без згоди позивачки , як співвласника, і не передав їй 1/2 частину отриманих грошей як співвласнику. . В судовому засідінні цей факт відповідач не заперечував, пояснив , що має можливість їх передати ці гроші позивачке, але вона відмовляється.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд не вбачає підстав ставити під сумнів наведені позивачем обставини, оскільки вони підтверджуються наданими суду доказами та визнаються відповідачем, відтак, суд приходить до висновку про задоволення частини позовних вимог та ухвалення часткового рішення, вважає за можливим відступлення від рівності часток при вирішення спору про подід майна подружжя, приняв до уваги інтереси неповнолітних дітей , їх право на житло.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-80, 82, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України , ст 60,61,79 Сімейного Кодексу України , суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_4 / право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народження, ідентифікаційний код НОМЕР_3 судові витрати на користь ОСОБА_3 у розмірі 2218 грв.68 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.А. Голубкова.