Справа № 382/694/16-ц Головуючий у І інстанції Карпович В. Д.
Провадження № 22-ц/780/35/18 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 26 10.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року м. Київ

Справа № 359/4873/17-ц

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Журби С.О.

Сержанюка А.С.

секретар судового засідання Немудра Ю.П.,

позивач - Публічне акціонерне товариство "Про Кредит Банк" (апелянт),

відповідач - ОСОБА_5 (апелянт),

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та Публічного акціонерного товариства "Про Кредит Банк" на рішення Яготинського районного суду Київської області, у складі судді Карпович В.Д., від 20 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство (далі також ПАТ) «Про Кредит Банк» звернулось до суду з позовом.

Вказав, що 13 травня 2005 року, між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є АТ «Про Кредит Банк», та ОСОБА_6 було укладено рамкову угоду № 2367, що діє зі змінами та доповненнями, відповідно де якої кредитор зобов'язується кредитування позичальника у межах лімітів та умов кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку та на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник, зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів своєчасно та належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені угодою та кредитним договорами.

29 січня 2008 року, на підставі та умовах рамкової угоди № 2367, між кредитором та позичальником ОСОБА_6 було укладено договір про надання траншу 1.36631/2367, відповідно до п. 2 якого, відповідачу було надано кредит на суму 200 тис. дол. США, з процентною ставкою 13% річних на строк 120 календарних місяців.

Стверджував, що 27 грудня 2007року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_6, в забезпечення виконання зобов'язань за Рамковою угодою та укладеними в її межах кредитними договорами, було укладено договір іпотеки № 2367-ІД 02, відповідно до умов якого кредитору в іпотеку передано нерухоме майна, а саме: незавершене будівництво/ангар/, що знаходилося за адресою: АДРЕСА_1.

13 січня 2011 року після завершенням будівництва, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, що посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. та зареєстровано в реєстрі за № 63. Право власності на нерухоме майно, було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно) про що ОСОБА_5 видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 28738568 від 20 січня 2011року.

30 серпня 2011 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 2367- ІД 02, за яким, в якості забезпеченні виконання зобов'язань за рамковою угодою № 2367 від 13 травня 2005року та укладеними в її межах кредитними договорами, в іпотеку банку передано м'ясопереробний цех, загальною площею 859,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

12 січня 2011 року між АТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_6 (первісний боржник) та ОСОБА_5 (новий боржник) укладено Договір про переведення боргу та заміну сторону зобов'язання.

Відповідно до даного договору в порядку та на умовах цього договору первісний боржник перевів на нового боржника свій борг (зобов'язання) перед кредитором, строк виконання яких вже частково наступив, а частково наступить в майбутньому, розмір та підстави виникнення вказані в п. 1.2 цього Договору, а новий боржник безоплатно та повністю прийняв на себе переданий первісним боржником борг, повністю замінив первісного боржника у зобов'язаннях, з яких виник цей борг та зобов'язався здійснити погашення боргу та виконати зобов'язання у порядку та на умовах договорів, на підставі яких виникли борг та зобов'язання.

Пунктом 1.2. договору визначено, що первісний боржник передав, а новий боржник прийняв на себе борг та зобов'язання первісного боржника перед кредитором підставі кредитного договору № 1.38073 від 02 квітня 2008року, рамкової угоди № 2367 від 13 травня 2005 року та укладених на її підставі кредитних договорів.

21 жовтня 2013 року АТ «ПроКредит Банк» було надіслано до ОСОБА_5 вимогу про повне дострокове погашення кредиту № 1416, якою повідомлено про борг, необхідність його погашення та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки.

22 травня 2014 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області на його користь з ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ПП «Яготинські Ковбаси» солідарно стягнуто заборгованості в розмірі 1161184,51 грн, за двома договорами про надання траншу № 1.36631/2367 та 1.38073.

Хоча вказане рішення було виконано боржником у повному обсязі, за його твердженням, станом на дату звернення до суду, заборгованість ОСОБА_5 перед АТ «ПроКредит Банк» за договором про надання траншу № 1.36631/2367 становила: капітал - 1 711012,97 грн, проценти за неправильне користування кредитом - 115 759403,65 грн за період з 19 грудня 2013 року до 11 травня 2016 року, пеня - 3144006,14 грн, разом - 5 614422,76 грн.

В зв'язку з чим просив в рахунок часткового погашення заборгованості за рамковою угодою та договором про надання траншу № 136631/2367 від 29 січня 2008 року, звернути стягнення на м'ясопереробний цех, загальною площею 859,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5, на загальну суму заборгованості 5 614 422,76 грн, що підлягає сплаті ПАТ «Про Кредит Банк» з вартості предмета іпотеки шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою вартістю в розмірі 1 826 500 грн, що погоджена сторонами в договорі іпотеки, або що буду встановлено на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчім дій. Стягнути з відповідача судовий збір. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом його реалізації на прилюдних торгах, з початковою вартістю, що буде встановлено суб'єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження.

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом.

Вказав, що заборгованість за договором за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 22 травня 2014 року ним сплачено, зобов'язання за кредитним договором та договором іпотеки припинились, а відтак позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню.

Тому, спірну іпотеку та заборону відчуження наведеного м'ясопереробного цеху просив припинити.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20 квітня 2017 року в задоволені первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_5 і ПАТ «Про Кредит Банк», кожен окремо, просили рішення суду в частині відмови їм у позові скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення їх позовних вимог. Посилалися на порушення судом норм матеріального та процесуального права. ПАТ «Про Кредит Банк», крім того, вважало, що рішення в оспореній ним частині прийняте за неповного з'ясуванні судами обставин, що мають значення для справи і невідповідності висновків суду обставинам справи.

ПАТ «Про Кредит Банк» належним чином повідомлене про дату, час і місце розгляду справи, однак до суду свого представника не направило, що, відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджало розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, а також перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не підлягають.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи таке.

13 травня 2005 року, між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є АТ «Про Кредит Банк», та ОСОБА_6 було укладено рамкову угоду № 2367, що діє зі змінами та доповненнями, відповідно де якої кредитор зобов'язується кредитування позичальника у межах лімітів та умов кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку та на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник, зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів своєчасно та належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені угодою та кредитним договорами.

29 січня 2008 року, на підставі та умовах рамкової угоди № 2367, між кредитором та позичальником ОСОБА_6 було укладено договір про надання траншу 1.36631/2367, відповідно до п. 2 якого, відповідачу було надано кредит на суму 200 тис. дол. США, з процентною ставкою 13% річних на строк 120 календарних місяців.

27 грудня 2007року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_6, в забезпечення виконання зобов'язань за Рамковою угодою та укладеними в її межах кредитними договорами, було укладено договір іпотеки № 2367-ІД 02, відповідно до умов якого кредитору в іпотеку передано нерухоме майна, а саме: незавершене будівництво/ангар/, що знаходилося за адресою: АДРЕСА_1.

13 січня 2011 року після завершенням будівництва, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, що посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. та зареєстровано в реєстрі за № 63. Право власності на нерухоме майно, було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно) про що ОСОБА_5 видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 28738568 від 20 січня 2011року.

30 серпня 2011 року між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 2367- ІД 02, за яким, в якості забезпеченні виконання зобов'язань за рамковою угодою № 2367 від 13 травня 2005року та укладеними в її межах кредитними договорами, в іпотеку банку передано м'ясопереробний цех, загальною площею 859,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

12 січня 2011 року між АТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_6 (первісний боржник) та ОСОБА_5 (новий боржник) укладено Договір про переведення боргу та заміну сторону зобов'язання.

Відповідно до даного договору в порядку та на умовах цього договору первісний боржник перевів на нового боржника свій борг (зобов'язання) перед кредитором, строк виконання яких вже частково наступив, а частково наступить в майбутньому, розмір та підстави виникнення вказані в п. 1.2 цього Договору, а новий боржник безоплатно та повністю прийняв на себе переданий первісним боржником борг, повністю замінив первісного боржника у зобов'язаннях, з яких виник цей борг та зобов'язався здійснити погашення боргу та виконати зобов'язання у порядку та на умовах договорів, на підставі яких виникли борг та зобов'язання.

Пунктом 1.2. договору визначено, що первісний боржник передав, а новий боржник прийняв на себе борг та зобов'язання первісного боржника перед кредитором на підставі кредитного договору № 1.38073 від 02 квітня 2008року, рамкової угоди № 2367 від 13 травня 2005 року та укладених на її підставі кредитних договорів.

21 жовтня 2013 року ПАТ «Про Кредит Банк» ОСОБА_5 було надіслано вимогу про повне дострокове погашення кредиту № 1416, якою повідомлено про борг, необхідність його погашення та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки.

22 травня 2014 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області на користь ПАТ «Про Кредит Банк» з ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ПП «Яготинські Ковбаси» солідарно стягнуто заборгованості в розмірі 1161184,51 грн.

1 жовтня 2014 року постановою державного виконавця відділу ДВС Хмельницького міжрайонного управління юстиції відкрите виконавче провадження з виконання наведеного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

20 березня 2015 року постановою державного виконавця того ж відділу ДВС виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 686/1168/14 виданого 09 вересня 2014 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області закінчено, в зв'язку зі сплатою боржником боргу в повному розмірі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів, районний суд виходив з недоведеності обох позовів.

Колегія суддів з цим висновком районного суду погодилася, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

У частині першій статті 598 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника належного виконання його обов'язку.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення рішення (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України 2004 року, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, в ч. 4 ст. 60 ЦПК України 2004 року, визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, розглядаючи спір, не зважаючи на доводи апеляційних скарг, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано відмовивши у задоволенні обох позовів.

В порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України 2004 року, сторонами не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставин, на які вони посилався як на підставу своїх вимог і заперечень: ОСОБА_5 - факту повного погашення заборгованості за кредитом; ПАТ «Про Кредит Банк» - розміру заборгованості за кредитом, в рахунок якої має бути звернуте стягнення на предмет іпотеки.

Інші доводи апеляційних скарг зводиться до помилкового тлумачення норм права і практики розгляду судами справ що виникають з кредитних договорів, тому висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм, цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, п. 1) ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та Публічного акціонерного товариства "Про Кредит Банк" залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді : С. В. Лівінський

С.О. Журба

А.С. Сержанюк