Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1729/18 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 30 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/1729/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про стягнення упущеної вигоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути із Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області збитки у вигляді упущеної вигоди на суму 7678969 грн 11 коп. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з метою здійснення підприємницької діяльності по вирощування пшениці неодноразово звертався до відповідача та його структурного підрозділу відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області для вчинення дій щодо виготовлення документації та передачі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, проте, відповідач використовуючи своє монопольне становище та дискреційні повноваження чинить йому перешкоди, що завдає значних збитків у вигляді упущеної вигоди. Таким чином, відповідач порушує право позивача на розвиток малого бізнесу. Позивач вказував, що у зв'язку із невиконанням відповідачем судових рішень, він позбавлений права отримати в користування землю на території Брусилівського району Житомирської області для вирощування ярої пшениці. Розмір упущеної вигоди від нездійснення підприємницької діяльності по вирощуванні пшениці становить 7 678 969 грн 11 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з судовим рішенням та вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що у зв'язку із невиконанням судових рішень відповідачем, він не має змоги отримати у користування землю на території Брусилівського району Житомирської області для здійснення підприємницької діяльності, внаслідок чого, йому завдані збитки у результаті порушення його права, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 31.03.2014 по справі №806/708/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, визнано протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Житомирській області у прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 100 га для ведення фермерського господарства з земель запасу Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області за клопотанням ОСОБА_1 від 21 січня 2014 року. Зобов'язано Головне управління Держземагентства у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21 січня 2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 100 га для ведення фермерського господарства з земель запасу Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області та прийняти відповідне рішення. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 по справі №806/2238/16 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області про визнання протиправною бездіяльность та зобов'язання вчинити дії, визнано протиправною бездіяльність відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області щодо не направлення на адресу ОСОБА_1 висновку та першого примірника проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 341,3042 га на території Озерської сільської ради для ведення фермерського господарства. Зобов'язано відділ Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області направити на адресу ОСОБА_1 висновок та перший примірник проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 341,3042 га на території Озерської сільської ради для ведення фермерського господарства. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 залишено без змін. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду по справі №806/549/16 від 09.06.2016, визнано протиправною бездіяльність відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області щодо неприйняття рішення за поданим ОСОБА_1 на погодження проектом землеустрою від 09.02.2016 з усуненими недоліками та зобов'язано відповідача розглянути проект землеустрою та прийняти рішення. Вказаний проект землеустрою стосувався відведення земельної ділянки при передачі в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства загальною площею 128,6143 га за межами населеного пункту Водотиївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області. З листів №1202, №12003, №12004 від 09.06.2017 вбачається, що станом на 08.06.2017, судові рішення не виконані.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись із зазначеним позовом, останній повинен був здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б розмір упущеної вигоди. Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, належними і допустимими доказами. Також, ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження протиправності дій відповідача та порушення останнім норм законодавства, не доведено причинно-наслідковий зв'язок між заподіяною шкодою та діями відповідача, реальної можливості для отримання позивачем доходів не доведено, а судові рішення лише зобов'язували відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1, таким чином, правові підстави для відшкодування шкоди відсутні.

Апеляційний суд Житомирської області погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 2 частини другої тієї ж статті збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Тобто, збитки полягають не в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Разом з тим, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підтвердження реальної можливості отримання особою відповідних доходів.

Позивач має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

З урахуванням позицій, що містяться у постанові ВСУ від 09.12.2014 у справі №3/188гс14, при пред'явленні вимоги про відшкодування неодержаних доходів на позивача покладається обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані, в разі нездійснення відповідачем протиправних дій.

З матеріалів справи видно, що позивач, як на підставу стягнення з відповідача коштів (упущеної вигоди) посилається на те, що у зв'язку з умисним невиконанням судових рішень він не мав змоги отримати в користування землю на території Брусилівського району Житомирської області для вирощування ярої пшениці площею 100 га з земель запасу Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області, площею 341,3042 га, на території Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, площею 128,6143 га за межами населеного пункту Водотиївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області. З наданої ОСОБА_2 інформаційної довідки від 07.09.2017 Житомирської агропромислової біржі, в якій зазначено, що середня орієнтована вартість пшениці 3 класу станом на 07.09.2017 становить 4336 грн за 1 тону на умовах EXW (а.с.10), а також звіту про збирання врожаю сільськогосподарських культур на 01.09.2017, респондент; ФГ "Нона" та у поданих в позовній заяві розрахунках суми збитків, не обґрунтовано вибір культури, підстави для можливості використання всієї площі землі.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина (ст. 623 ЦК України). За відсутності хоча б одного з визначених елементів цивільна відповідальність не настає.

Позивач на підтвердження обґрунтованості позову посилається на порушення відповідачем його конституційного права на зайняття підприємницькою діяльністю (ст.42 Конституції України) через не розгляд клопотання позивача від 21.01.2014 року.

Так, листом №9-6-0.21-371/2-14 від 25.01.2014 на заяву ОСОБА_1 від 21.01.2014 останньому відмовлено у прийнятті рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства з підстав відсутності у ОСОБА_1 доказів на підтвердження відповідної кваліфікації та досвіду роботи у сільському господарстві, необхідних для надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, згідно вимог п.6 ст.118 Земельного кодексу України .

Виходячи з вищенаведеного, неодержані доходи ніяким чином не залежать від рішення відповідача, крім того у позивача були і залишаються усі гарантовані йому законодавством можливості реалізувати своє право, а саме виготовити проект відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наведеного, випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою. Позивач обґрунтовуючи суму збитків, вдався до припущення про можливість отримання ним прибутку, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів за умови належного виконання зобов'язань.

Розглядаючи зазначені позовні вимоги, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку відповідно до вимог ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 24 липня 2018 року.

Головуючий

Судді