н/п 2/490/1713/2018 Справа № 490/2456/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Кваші С.О.,

без участі представників сторін ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування спільним майном , -

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у власність позивачу 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, 3/4 частину мотоцикла "ЯМАХА" , 3/4 частини автомобіля "РЕНО КЕНГО", 2007 року випуску , д/єн ВЕ 2380 ВВ; по 1/4 частині вказаного майна виділити у власність відповідачеві. Стягнути зі ОСОБА_2 на її користь судовий збір у розмірі 1133 грн та послуги адвоката у розмірі 5000 грн.

В обгрунтування позову посилається на те, що в період шлюбу і до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у березня 2014 року вони набули спірне майно - квартиру АДРЕСА_1 , при цьому грошовий внесок за вказану квартиру у розмірі 50% вартості за попереднім договром було сплачено її батьками , а саме ОСОБА_4

Також в 2013 році за спільні кошти було придбані мотоцикл "Ямаха" за 6300 доларів США та автомобіль "Рено Кенго" за 4500 доларів США.

Протягом сімейного життя відповідач неодноразово вчиняв дії, які шкодили інтересам сім'ї, а саме сплачував штрафи за вчинення адміністративних правовпорушень та внаслідок ДТП , яка сталася саме з його вини, не тільки пошкодив спільний автомобіль Пежо -Партнер, д/н ВЕ 9501 АХ, який не підлягав відновленню, але і з спільного бюджету сплачував потерпілій особі ОСОБА_5 значну матеріальну шкоду.

Вважаючи наведені обставини істотними, просила відступити від рівності часток подружжя та задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_2М, звернувся до ОСОБА_1 з зустрічним позовом, в якому просив поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_1, та незавершений будівництвом гараж № 64 на території ОК "Автогаражний кооператив "Ветеран-33" за адресою м.миколаїв, вул.Леваневців, 25, визнавши за ним право власності на 1/2 частину зазначеного нерхомого майна. Визначити порядок користування спільним майном, виділивши у користування ОСОБА_2.М. квартиру в цілому, а ОСОБА_1 виділити у користування незавершений будівництвом гараж.

В обгрунтування позову посилався на те, за позовм членів сім'ї забудовника , які спільно будували обєкт нерухомого майна, суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини , що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазнчаеними особами.

Відповідно до положень ст. 69,70 СК України, при поділі майна подружжя , що є обєктом права спільної сумісної власності, чатки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не втсновлено лдомовленістю між ними, проте доказів того немає.

Також зазначаає, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, отже спільне користування вказаним майном неможливо. На теперішній час гараж перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1, а спірна квартира має лише одну кімнату, площею 12 кв.м., загальною площа квартири 21,2 кв.м., і перебуває у постійному користувнні ОСОБА_2,, тоді як відповідачка маєж інше постійне місце проживання. За такого просив визначити порядок користування спільним майном саме у заявлений спосіб.

03 травня 2018 року судом прийнято відмову позивача від позовних вимог в частині поділу автомобіля "Рено Кенго", 2007 року випуску, д/н ВЕ 2380 ВВ.

В судовому засіданні 03.05.2018 року представники сторін повідомили суд про те, що не дійшли мирової угоди.

В останнє судове засідання 16.07. 2018 року представник позивачки ОСОБА_6І, та представник відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 надали суду заяви з проханням слухати справу у їх відстуність просили задовольнити заявлені вимоги первісно та зустрісного позову - відповідно.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 17 березня 2017 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17 березня 2017 року вжито заходів забезпечення позову за клопотанням позивача та накладено обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою від 31 жовтня 2017 року прийняито зустрічний позов ОСОБА_2 та обєднано його в одне провадження з первісним позовом , в звязку з чим судовий розгляд відкладено до 06 лютого 2018 року.

06.02.2018 року за клопотанням сторін судом надано строк для врегулювання спору мирним шляхом, в в звязку з чим судовий розгляд відкладено до 15 лютого 2018 року.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Як слідує з Свідоцтва про шлюб , ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_1 05 червня 2010 року , від шлюбу мають сина ОСОБА_8, 24.10.2013 року , та сина ОСОБА_9, 25.11.2010 року.

В січні 2017 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Рішенням суду від 24.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно копії Попереднього договору від 12 лютого 2014 року , укладеного між ОСОБА_10 , як покупцем, та ОСОБА_11, як продавцем, покупець передав продавцю 1000 доларів США в якості завдатку і до 01 березня 2014 року сторони зобовяхалися укласти договір-купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 за 16 000 доларів США.

Згідно Договору купівлі-продажу від 15 березня 2014 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_11 у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 113 300 гривень , про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.03.2014 року , власником є ОСОБА_2

Згідно висновку про вартість майна ТОВ "Антан-Юг" станом на 19.10.2017 року , вартість обєкта- вказаною квартири складає 119 979 грн.

Згідно Довіреності від 26.06.2012 року ОСОБА_12 уповноважив ОСОБА_1, ОСОБА_13, ОСОБА_2 представляти його інтереси в усіх органах , пов'язані з експлуатацією, управлінням, технічним обслуговуванням та розпорядженням (продажем, міною, позичкою) належного йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ САК 845283, танспортного засобу ОСОБА_14, 2007 року випуску , р/н ВЕ 2380 ВВ. Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 26.06.2015 року.

Копіями розписок, наявникх в матеріалах цивільної справи та оригінали яких оглянуті судом, підтверджкється, що ОСОБА_2,М передавав ОСОБА_15 кошти в сумі 7340 грн (02.11.2011 р.), 32 000 грн ( 06.09.2011 р.) та 1000 доларів США ( 13.10.2011 року) за рахунок оплати збитків, завданих в результаті ДТП, що сталося 16 серпня 2011 року.

Згідно технічного паспорту на гараж № 64 АГК обслуговуючий кооператив "Ветеран-33" в м.Миколаєві станом на 06.02.2014 року , користувачем зазначено ОСОБА_3 , гараж має загальну площу 21,8 кв.м. 23.11 2013 року голові прапвління АГК ОСОБА_1М, надано заяву про те, що в звязку з набуттям гаражу № 64 просить прийняти її в члени АГК "Ветеран-33".

Згідно висновку про вартість майна ТОВ "Антан-Юг" станом на 19.10.2017 року , вартість обєкта- гаражу № 64, будівля 1976 року побудови, фізичний знос 32%, вартістю 79 390 грн.

4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав.

Позивач ОСОБА_2 не надав до суду жодних доказів про те, що він у встановленому законом порядку звертався до компетентного органу з питань прийняття гаражу до експлуатації, та в матеріалах відсутня відмова компетентного органу з цього приводу. До того ж , позивачем за заустрічним позовом також не враховано, що суд, здійснюючи правосуддя, не може перебиратина себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено прийняття відповідного рішення та складення відповідного документ

Так, до матеріалів справи не додано жодних доказів того , що спірний гараж № 64 , по -перше, є об'єктом незавершеного будівництва ( адже і у висновку про його оцінку зазначнегнол, що він хведений у 1976 році) , по-друге, збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя ( адже у справі містится заява позивачки за первісим позв пр його набуття в 2013 році ) , чи взагалі будівництво його закінчено й чи він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини сторін по справі та позивач за зустрічним позовом позбавлений можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. За такого, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог про поділ гаражу № 64, як обєкту незавершеного будівництва, оскільки позивачем за зустрічним позовом взагалі недоведено, ні зведення його за спільні кошти в період шлюбу, ні взагалі належність відповдіачці на праві власності спірного гаражу.

Також задоволенню не підлягаютьт вимоги первісного позову про поділ спільного майна подружжя щодо мотоциклу Ямаха, оскільки позивпачкою за первісним позов мавзагалі не надано жодного доказу придбання цього майна ОСОБА_2 та наявність його на час вирішення справи.

Що стосується вимог позові про поділ квартири АДРЕСА_2 , то суд погоджується з твердженням сторін по справі, що спірна кварира придбана і період перебування ОСОБА_3М, та ОСОБА_2М, в зареєстрованому шлюбі, отже є спільним сумісним майном подружжя. Право спільної сумісної власності стьорін по справі на спірну квартиру, в тому числі і право кожного з подружжя на 1/2 її частку, виникло15 березня 2014 року.

Щодо вимог позивачки про визнання за нею права власності на 3/4 частки спірної квартири, то суд вважає такі вимоги такими, що не є обгрунтованими з огляду на їх недоведеність. Так, позтивачкою не навдено достеменних доказів наявності обставин, передбачених ч.2,3 ст. 70 СК України, які дають підставу суду відступити від рівності часток подружжя. Ту обставину, що відповідач ОСОБА_2М, потрапив у ДТП та в добровільному порядку сплачував матеріальні зюитки потерпілій особі не може бути розцінена як поведінка, ощо свідчить про те, Що старцев М.М. не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Як і не надано позивачкою доказів того, що відповідач не приймає достатньої участі в утриманні дітей.

Не може слугувати підставою для відступлення від рівності часток подружжя і той факт, що за попереднім договром ( який за своєю правовою природлою та формою суд не може вважати за такий) перший платіж у сумі 1000 доларів США ( із загальної зазначеної у договорі 16 000 доларів США) спалчено від імені матері позивачки, адже джерело цих коштів також позивачем не доведено.

З огляду на вищенаведене, суд доходить до висновку і про відмову у задоволенні вимог зустрічного позову про визначення порядку користування спільним майном як таких, що взагалі не грунтуються на нормах права та суперечать обставинам справи.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до положень ч.2,3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. . За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року та № 6-47цс16 від 7 вересня 2016 року .

Згідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю (стаття 63 СК України), а у разі поділу цього майна, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частина 1 статті 70 СК України). Правилами частин 2 та 3 статті 70 СК України передбачені певні обставини, за якими суд може відступити від засад рівності часток та збільшити частку одного з подружжя.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про часткове задволення первісного та зустрічного позовів.

6. Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за первісним позовом за подання позовної заяви до суду в сумі 1133 грн. та послуг на правничу допомогу. Так, позивачем надано Договір з адвокатом про надання правової допомоги від 13 січня 2017 року , п. 3.1 якого передбачено гонорара адвоката ОСОБА_6 в розмірі 400 грн за підготування та подання в суд позову про розірвання шлюбу , та квитанцію до прибуткового касового ордеру про сплату за цим договором ОСОБА_1 5000 грн.

Також ОСОБА_2,М при подачі зустрічного позову сплачено судовий збір у розмірі 1653,22 грн ( квитанція від 31.10.2017 року) та 295 грн. ( квитанція від 01.02.2018 року)

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 10 цієї статті , при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, виходячи з вартості спірної квартири, відносно поділу якої задовлено позовні вимрги, розмір судоового збору за вимоги про визнання права власності на 1/2 частку , становить 598 грн. Оскільки обидві сторни сплатили судовий збір за цю вимогу, стягненню на користь сторні один з одної він не підлягає.У задволенні інших позовних вимог відмовлено судом, отже в в іншій частині сплачений сторонами судовий збір відшкодуванню також не підлягає. Не може суд погодитися і з вимогами позивачки зща первісним позовом про стягнення виптрат на правнич удопомогу, осекільки такі витрати не підтверджені жодним чином за вимогами ст. 137 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ст. ст. 259, 263 268, ч. 1, 2 ст.273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування спільним майном - задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Залишити у власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_2) 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Суддя Гуденко О.А.

Повний текст рішення суду складено 24 липня 2018 року