Ухвала

13 липня 2018 року

м. Київ

справа № 740/397/18

провадження № 61-38713ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 29 травня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплову енергію,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» (далі - ТОВ «НіжинТеплоМережі») звернулося з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплову енергію.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «НіжинТеплоМережі» заборгованість за теплову енергію за період з 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2017 року у розмірі

13 322 грн 29 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2018 року змінено шляхом зміни розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 29 травня 2018 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просила, скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 13 322 грн 29 коп., яка станом на 1 січня

2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку заявник обгрунтовувала тим, що її син не повинен оплачувати послуги, якими він не користується, в квартирі, в яку постачаються послуги, ОСОБА_3 не проживає, їх сім'я перебуває у скрутному матеріальному становищі, а тому враховуючи складні життєві обставини справа має виняткове значення для неї відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що справа має виняткове значення для заявника, є безпідставними, оскільки на їх підтвердження не додано будь-яких доказів, а сама по собі вказівка на це у касаційній скарзі не може слугувати підставою для перегляду справи у суді касаційної інстанції. Незгода з оскаржуваним судовим рішенням не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Вказівка в резолютивній частині постанови Апеляційного суду Чернігівськоїї області від 29 травня 2018 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржувані рішення ухвалено у малозначній справі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області

від 23 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області

від 29 травня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплову енергіювідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик