Справа № 344/8390/17
Провадження № 22-ц/779/892/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 травня 2018 року ухвалене в складі судді Островського Л.Є., в м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 17 травня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з нею, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 в розмірі 1/3 всіх доходів ОСОБА_4, щомісячно з 03 жовтня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Однак, відповідач, маючи роботу у Російській Федерації, в порушення рішення суду не сплачує їй аліменти на утримання дитини, ухиляючись від виконання цього обов'язку.

Крім того, з 2014 року відповідач не проявляє будь-якої зацікавленості життям сина, не робить спроб зв'язатися з ним, не цікавиться його здоров'ям, а вона самостійно опікується дитиною, займається його вихованням, забезпечує нормальні умови для життя, слідкує за його шкільною та позашкільною роботою, піклується про його моральний стан та надає йому повноцінну материнську опіку.

Посилаючись на те, що відповідач не сплачує аліменти, визначені рішенням суду, ухиляється від виконання батьківського обов'язку по вихованню дитини, просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_4 та стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 всіх доходів ОСОБА_4 щомісячно до досягнення дитиною повноліття та позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 жовтня 2017 року замінено в справі третю особу - службу у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на належну сторону - орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 травня 2018 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 1 250 гривень щомісячно до досягнення ним повнолітня.

Стягнення аліментів в зміненому розмірі розпочати з дня набрання цим рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь Державної судової адміністрації України 704,80 грн судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач постійно вчиняв насильство в сім'ї відносно неї, що відобразилось на здоров'ї сина, а після розлучення відповідач перестав спілкуватися та брати участь у вихованні сина.

Вказує, що син ОСОБА_6 ніколи не знав, що таке батьківська любов, адже він не бачився і не розмовляв із відповідачем майже сім років.

Вважає, що суд не врахував інтереси дитини та попередньо не заслухав його думку, вирішивши його долю без участі останнього.

Вона просила суд призначити аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх доходів ОСОБА_4 на утримання їхнього сина, однак суд безпідставно визначив тверду грошову суму в розмірі 1 250 грн щомісячно до досягнення сином повноліття.

Суд першої інстанції не взяв до уваги висновок комісії про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4

Крім того, ОСОБА_4 раніше судимий за спричинення їй тілесних ушкоджень та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, аліменти не сплачував, однак працевлаштований на ТОВ «ЯмалТрансАвто», життям та здоров'ям дитини не цікавиться взагалі, участі у вихованні не приймає.

Крім того, ОСОБА_4 станом на 2014 рік має заборгованість по аліментах майже 1 000 000 російських рублів.

Також, відповідач володіє правом власності на квартиру АДРЕСА_1, є співвласником квартири АДРЕСА_2 та двох гаражів.

У зв'язку з наведеним просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 8 розд. XII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

ОСОБА_4 в засідання апеляційного суду не з'явився, направив клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів відхилено.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з'явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи належне повідомлення відповідача та третю сторону про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта та її представника, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Змінюючи розмір аліментів із 1/3 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно на 1 250 грн щомісячно, суд виходив з того, що позивач не довела, що за своїм матеріальним становищем відповідач може сплачувати аліменти у заявлених нею позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду достатніх доказів для позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення аліментів, водночас, рішення суду в частині позбавлення відповідача батьківських прав вважає законним та обґрунтованим, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 1ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матір'ю та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 всіх видів його доходу щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 03 жовтня 2011 року і проводити до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5).

Рішенням Білгородського обласного суду від 20 листопада 2014 року дозволено примусове виконання на території Російської Федерації рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2013 року (а.с. 17-18).

Відповідно до інформації з сайту Управління Федеральною служби судових приставів по Білгородській області ОСОБА_4 має заборгованість по виконавчому листу від 15 грудня 2014 року НОМЕР_1, виданого Білгородським обласним судом в розмірі 1 049 867,13 російських рублів (а.с.138).

Згідно довідки ТОВ «ЯмалТрансАвто» №165 від 13 червня 2018 року ОСОБА_4 з 30 квітня 2016 року працює у Російській Федерації водієм автомобіля у ТОВ «ЯмалТрансАвто», заробітна плата якого за період з січня по травень становила 179 062,84 російських рублів, а середній заробіток за місяць складає 44 765,70 рублів, що в еквівалентно 17 458,60 грн. (а.с. 154).

Як пояснила в засіданні суду позивач, державний виконавець в Російській Федерації отримав від неї інформацію про нове місце роботи відповідача та буде вживати заходів на продовження стягнення аліментів за виконавчим листом.

Як на підставу збільшення розміру аліментів із 1/3 до 1/2 частки від заробітку відповідача, ОСОБА_3 посилалася на ухилення відповідача від сплати аліментів.

Разом з тим, така обставина за змістом наведеної норми не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Інших доказів, які засвідчують покращення матеріального стану відповідача, як підстави для збільшення аліментів чи наявності інших обставин, в силу яких слід збільшити розмір до ? частки, апелянтом не представлено, тому підстави для задоволення позову були відсутні. Крім того, за таких обставин у суду не було і підстав і для зміни способу стягнення аліментів, оскільки позивач просила стягувати аліменти у частці від заробітку.

Тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення аліментів слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в цій частині позову.

В частині доводів апеляції щодо позбавлення батьківських прав слід зазначити.

Згідно інформації, виданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №18 «Зернятко», син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно відвідував дошкільний навчальний заклад з жовтня 2011 року по червень 2015 року. Батько ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні сина, жодного разу не відвідував дитячий садок і не цікавився розвитком, навчанням, поведінкою дитини (а.с. 8-9).

З інформації, наданої директором Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 22 від 25 жовтня 2016 року син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається у ЗОШ №22 з першого класу, батько ОСОБА_4 за період з 01 вересня 2015 року по жовтень 2016 року жодного разу не супроводжував дитину до школи, не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням та поведінкою дитини (а.с. 12).

Вироком Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2013 року ОСОБА_4 було визнано винним за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки умисно спричинив легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_3 (а.с. 14-15).

З довідки, виданої Калуським ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 28 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 згідно бази даних в Калуському ВП на обліку як раніше судима особа, сімейний насильник та адмінправопорушник не перебуває. В 2012 році притягувався до адміністративної відповідальності за статтями 173, 178 ч. 1, 203 КУпАП, перебував на обліку в Калуському відділі поліції як сімейний насильник з 04 листопада 2011 року по 26 лютого 2013 року та знятий в зв'язку із закінченням термінів обліків (а.с. 16).

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитину від 07 березня 2012 року №23 про встановлення порядку участі батька ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено такий порядок участі батька у вихованні малолітнього сина: вівторок, субота з 10-00 год до 12-00 год; з 15-00 год до 18-00 год (а.с. 43).

Заочним рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлено порядок спілкування з малолітнім сином - кожного вівторка та суботи з 10-00 год до 12-00 год та з 15-00 год до 18-00 год (а.с. 44-45).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків (абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно положень ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновком органу опіки та піклування Івано-Франківської міської ради № 73 від 25 січня 2018 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 58-59).

Однак висновок не розкриває у повному обсязі, в чому саме проявляється невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. В останньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, лише зазначена констатація безспірних фактів.

Зокрема є незрозумілим на підставі чого орган опіки і піклування виконавчого комітету прийшов до такого висновку, яка робота ним проведена, щодо врегулювання даного конфлікту, чи встановлено фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Натомість зазначено про заперечення відповідача та прагнення у спілкуванні з дитиною внаслідок перешкод з боку позивача.

Крім того, відповідно до частин 5 та 6 статті 19 СК України такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду.

Тому, суд обґрунтовано не врахував висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 25 січня 2018 року як підставу для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів також зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. У своєму рішення (справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року) суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Водночас, врахуванню підлягає і те, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вжити виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей із своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини «Савіни проти України»).

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідач позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав не визнавав, подав заперечення на позов, де зазначав, що колишня дружина створює йому перешкоди у побаченнях та спілкуванні з дитиною. Зазначені обставини підтверджуються також рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року.

Ухилення відповідача від сплати аліментів не визначається законом як підстава для позбавлення батьківських прав, а такі дії мають інші правові наслідки. Ці дії можуть бути враховані лише у сукупності з іншими обставинами, які є підставами для позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, відповідач не надав суду переконливих доказів щодо причин тривалого не спілкування з дитиною та відсутності його участі у житті сина.

Відсутні обґрунтовані пояснення, чому з моменту набрання законної сили рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року про зобов'язання не чинити йому перешкоди у контактах та спілкуванні з дитиною, відповідач зі слів позивача не скористався такою можливістю. Тоді як дії чи бездіяльність ОСОБА_3 в цій частині відповідачем не оскаржувалися. Не представив доказів про його намагання протягом п'яти років дотримуватися встановленого порядку участі у вихованні дитини.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач проживає окремо від дитини, бажає приймати участь у вихованні сина та спілкуватися з ним, а позивачем у певний період часу створювалися перешкоди у такому спілкуванні, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачу слід надати можливість виправити свою винну поведінку шляхом встановлення контакту з сином.

Отже, рішення суду в частині відмови у позбавленні батьківських прав є правильним, а резолютивну частину рішення слід доповнити попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 травня 2018 року змінити в частині вирішення питання про стягнення аліментів.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_4 аліментів розмірі ? від усіх видів доходів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 відмовити.

Попередити ОСОБА_4, про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на Орган опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4, батьківських обов'язків стосовно дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта