АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №755/4392/16-ц

провадження № 22-ц/796/4903/2018

19 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Іванову В.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року у складі судді Гончарука В.П.,

встановив:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням подальших змін просив суд визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію відомості, розповсюджені ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 15:34 год. та ІНФОРМАЦІЯ_3 року о 00:27 год. в мережі Інтернет на веб-сайті «433.com.ua», власником якого є ОСОБА_4, у гілці під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4»

Інформація 1: ІНФОРМАЦІЯ_5» (далі - Інформація 1).

Інформація 2: ІНФОРМАЦІЯ_6»(далі - інформація 2).

Зобов'язати ОСОБА_7 публічно вибачитись перед ним за поширення неправдивих відомостей про нього та спростувати вищевказану недостовірну інформацію шляхом публікації тексту спростування та вибачень на тому ж сайті (433.com.ua) і у тому ж самому розділі: «форум-радиоэфир-соревнования».

Зобов'язати ОСОБА_4, як власника сайту «433.com.ua», розмістити на даному Інтернет-ресурсі текст вибачень ОСОБА_7 перед ним за поширення відносно нього недостовірної Інформації 1 та Інформації 2 та спростувати її як таку, що є недостовірною, принижує честь та гідність, ділову репутацію позивача.

Стягнути з відповідача ОСОБА_8 на його користь моральну шкоду у сумі 6000 грн., а з відповідача ОСОБА_4 - моральну шкоду у розмірі 4 500 грн.

Стягнути з відповідачів солідарно витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є ліцензованим радіоаматором та має позивний сигнал «НОМЕР_1», що підтверджується дозволом на експлуатацію аматорської радіостанції №АС-32-0010139, виданим Українським державним центром радіочастот 14.12.2012 року, має найвищу кваліфікаційну категорію і 35-річний досвід радіоаматорства.

Позивний сигнал радіоаматора одночасно ідентифікує фізичну особу, якій його присвоєно.

На початку 2016 року він випадково дізнався, що ОСОБА_7, який також є ліцензованим радіоаматором із позивним сигналом «НОМЕР_2», поширив у мережі Інтернет на сайті «433.com.ua» неправдиву інформацію стосовно нього, яка завдає істотної шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Так, зі змісту даної інформації слідує, що він є членом кримінального угрупування та причетний до квартирних крадіжок. Зазначена інформація не відповідає дійсності, є негативною, через її поширення йому завдано моральної шкоди.

Зазначив, що радіоаматорство є його основним захопленням. Він займається цією справою більше 35 років, має вищу кваліфікаційну категорію, багато престижних міжнародних дипломів, бере участь у міжнародних радіоекспедиціях. Поширення неправдивої інформації про нього завдає йому моральних страждань, оскільки йому доводиться виправдовуватися перед знайомими і малознайомими людьми. Відповідач ОСОБА_7 отримав вимогу щодо спростування поширених відомостей, які не відповідають дійсності, але жодних дій, які б засвідчили про бажання виправити ситуацію, не вчинив.

Власник сайту «433.com.ua» і реєстратор цього доменного імені ОСОБА_4 приніс йому вибачення та видалив усі відповідні пости (публікації).

З огляду на характер, масштабність і тривалість поширення вказаної недостовірної інформації та ігнорування ОСОБА_7 його законної вимоги, просив відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 6000 грн.

Оскільки ОСОБА_4 було створено умови та технічна можливість для поширення неправдивої інформації на сайті «433.com.ua», не вжито заходів аби перешкодити відвідувачам сайту поширювати неправдиву інформацію про нього, не створено можливостей для модерування, розмір моральної шкоди, завданої вказаним відповідачем, він оцінив у розмірі 4500 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначив, що поширення оспорюваної інформації 21 та ІНФОРМАЦІЯ_3 р. у всесвітній мережі Інтернет на сайті «433.com.ua» підтверджено протоколом огляду письмових доказів, здійсненим в установленому порядку нотаріусом Гомельського нотаріального округу Республіки Білорусь та долученими до нього додатками - роздрукованими нотаріусом паперовими копіями електронного доказу, які містять зображення поширеної в мережі Інтернет інформації, дату поширення, кількість переглядів тощо.

За позивним сигналом НОМЕР_3 він визначив особу радіоаматора, який поширив у мережі Інтернет на сайті «433.com.ua» неправдиву інформацію про нього (Інформація 1, Інформація 2). Ним виявився ОСОБА_3, який також є ліцензованим радіоаматором.

Поширена ОСОБА_3 інформація відносно нього є неправдивою, образливою, оскільки фактично звинувачує його у низьких моральних якостях та фактично - у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність.

В ході судового розгляду справи судом за відповідними судовими запитами були отримані відомості, які підтверджують, що ОСОБА_4 є власником сайту «433.com.ua» і реєстрантом цього доменного імені в мережі Інтернет.

Висновок суду про те,що позовна заява не мстить жодного конкретного факту про те, яким чином відповідачі порушили права позивача, за захистом яких позивач звернувся із даним позовом до суду, вважає таким, що не відповідає обставинам справи та спростовується долученими до матеріалів справи доказами.

Вважає, що долучені до матеріалів справи докази доводять, що саме ОСОБА_3 з позивним сигналом НОМЕР_4 розмістив неправдиву Інформацію 1 та Інформацію 2 про позивача на сайті «433.com.ua», а відповідач ОСОБА_4 створив технічні умови для безперешкодного їх поширення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 зазначив, що нотаріус Республіки Білорусь не мав права встановлювати юридичні факти, а посилання на це є нікчемним та не має жодних юридичних наслідків.

Позовні вимоги ґрунтуються на припущенні позивача про поширення у мережі Інтернет неправдивої інформації шляхом публікації на сайті http://433.com.uа/. Надані позивачем докази не підтверджують доводи, викладені в позовній заяві, та є неналежними та недопустимими в розумінні чинного законодавства України.

Відповідно до п. 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII &q?ру;Про судоустрій і статус суддів&q?пе; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. З розділу XII Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9, ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_10 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції входив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року &qun ;Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи&q?до; зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 15:34 год. та ІНФОРМАЦІЯ_3 року о 00:27 год. в мережі Інтернет на веб-сайті «433.com.ua» за адресою: «НОМЕР_5 була поширена наступна інформація:

Інформація 1: ІНФОРМАЦІЯ_5;

Інформація 2: ІНФОРМАЦІЯ_7».

На підтвердження факту розміщення на сайті «433.com.ua» вищевказаної інформації, позивачем надано протокол огляду письмових доказів, складений 24 лютого 2016 року нотаріусом Гомельського нотаріального округу Республіки Білорусь Бєловою С.О. , який є належним та допустимим доказом по справі (а.с.35-41 т.1).

Вказаний нотаріус зафіксувала текстовий і графічний зміст сторінок Інтернет та встановила наявність інформації, отриманої з мережі Інтернет, яку було розпечатано за допомогою принтера, форма якої додається (додаток №4).

Додатком №4 підтверджується зміст Інформації 2 (а.с.41 т.1).

Належних доказів поширення Інформації 1, а також змісту цієї інформації суду надано не було. Наданий суду експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтеренет не є належним доказом на підтвердження вказаної обставини (а.с.63-73 т.1).

Вирішуючи питання чи є поширена інформація недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Даючи оцінку змісту поширеної Інформації 2 , колегія суддів дійшла висновку, що остання є фактичним твердженням, оскільки містить конкретний перелік фактів, що відбулися та негативно характеризують позивача, а тому може бути предметом судового захисту.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 9, 12 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Матеріали справи не містять належних доказів у підтвердження тієї обставини, що автором недостовірної інформації і особою, яка поширила її у мережі Інтернет є користувач сайту ОСОБА_3

Сама по собі обставина, що ОСОБА_3 є ліцензованим радіоаматором та має позивний сигнал «НОМЕР_2», не є достатнім та беззаперечним доказом того, що саме вказана особа поширила Інформацію 2 на сайті «433.com.ua».

Реєстрація особи на веб-сайті відбувається дистанційно та не вимагає надання документів, що посвідчують особу.

Доказів того, що саме ОСОБА_3 зареєструвався на сайті «433.com.ua» під позначенням «НОМЕР_2» та під ним поширював оспорювану інформацію матеріали справи не містять, а останній проти цього заперечує.

Відповідно до ст.1 Закону України &qun:;Про авторське право і суміжні права&que=; власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Доводи апеляційної скарги про доведеність тієї обставини, що відповідач ОСОБА_12 на час поширення оспорюваної інформації був реєстрантом доменного імені «433.com.ua», є необґрунтованими.

Відповідно до отриманої відповіді на запит суду від 26.07.2016 р., ТОВ &qu'>;Інтернет Імена&qur:;, який надає послуги з реєстрації доменного імені «433.com.ua», листом від 05.08.2016 р. повідомило про те, що процес замовлення послуг в системі по реєстрації доменних імен відбувається дистанційно через засоби мережі Інтеренет за допомогою сайту http://imena.ua/ і не вимагає надання документів, що засвідчують особу. Анкетні дані, що були надані реєстрантом доменного імені «433.com.ua»: ОСОБА_4 (а.с.95 т.2).

Разом з тим, запит суду та відповідь на нього не містили відповідного посилання станом на яку дату необхідно надати інформацію про реєстранта відповідного доменного імені.

Не є належним доказом на підтвердження вказаної обставини і повідомлення ТОВ &qunt;Хостінг Україна&quyl; від 07.11.2017 р. №1323 щодо даних про власника веб-сайту у тій формі, в якій вони подавалися для реєстрації (а.с.210-211 т.1).

На спростування доводів позивача в тій частині, що на момент поширення оспорюваної інформації ОСОБА_4 був власником веб-сайту «433.com.ua» та має нести відповідальність за поширену на вказаному сайті негативну інформацію, останній надав суду довідку ТОВ &quре;Інтернет Інвест&qu1 ; від 09.07.2018 р. №081 про те, що ОСОБА_4 виступає реєстрантом доменного імені «433.com.ua» з 31.05.2016 р. (а.с.52 т.2).

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторонам повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено, що саме відповідачами було порушено його право на повагу до гідності та честі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Під час розгляду справи апеляційним судом не було встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: