Справа №443/1418/17
Провадження №2/443/396/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

з участю сторін: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, які постановлено стягувати з ОСОБА_4 на його користь на утримання дочки ОСОБА_5 з 1/6 частки усіх видів її доходу до 1500,00 гривень щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; на утримання сина ОСОБА_6, який навчається, з 1/6 частки усіх видів її доходу до 1500,00 гривень щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідачка по справі його колишня дружина, так як рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року їх шлюб розірвано. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу залишились проживати з ним. Оскільки відповідачка не надавала йому матеріальну допомогу, вимушений був звертатись до суду з позов до ОСОБА_4 про стягнення аліментів. Так, рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 06 червня 2016 року, вказаний позов задоволено та вирішено стягувати в його користь з відповідачки аліменти: на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частки усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік, починаючи з 21 квітня 2016 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.07.2023 року; на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається в розмірі 1/6 частки усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік, починаючи з 21 квітня 2016 року щомісячно і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2018 року. Вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини на сьогоднішній день є недостатнім та підлягає збільшенню у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів».

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на мотиви викладені в позові та просив їх задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додатково зазначив, що батьки в рівній мірі зобовязані утримувати дітей, забезпечуючи їх гармонійний духовний та психологічний розвиток. Так, з моменту присудження стягнення аліментів з ОСОБА_2, остання знайшла роботу за сумісництвом, відтак її матеральне становище покращилося.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти позову. Окрім того, подала відзив на позов, в якому зазначила, що аліменти протягом 2017 року не виплачувала, оскільки не було рішення суду, на підставі якого було б видано виконавчий документ. Заявлений розмір аліментів вважає непосильним для себе, оскільки на даний час проходить лікування та вимушена виплачувати заборгованість за попередні періоди. Робота за сумісництвом, яку вона здійснює з січня 2018 року є тимчасовою, тобто на період відсутності основного працівника.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Так, дослідженими в судовому засіданні, дослідженими матеріалами справи встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб між якими розірвано, на підставі рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року по справі №443/2077/15-ц.

За час спільного проживання у сторін народилось двоє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу залишились проживати з позивачем. Вказані факти додатково підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження серії І-СГ №024842 від 23 липня 2005 року та рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2012 року /а.с. 13-15/ .

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 06 червня 2016 року по справі №443/729/16-ц за позовом про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини та аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вирішено: стягувати в користь ОСОБА_1 з ОСОБА_1 (ОСОБА_2П.) аліменти: на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частки усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік, починаючи з 21 квітня 2016 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.07.2023 року; на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається в розмірі 1/6 частки усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік, починаючи з 21 квітня 2016 року щомісячно і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2018 року.

Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно правової позиції, яка викладена у справі за №6-143цс13 судова палата у цивільних справах Верховного Суду України від 05.02.2014р. постановила з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Разом з цим суд зазначає, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Судом встановлено, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей: на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частки усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 квітня 2016 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 12.07.2023 року; на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається в розмірі 1/6 частки усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік, починаючи з 21 квітня 2016 року щомісячно і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2018 року.

Таким чином, місце має два аліментні зобовязання: перше на утримання малолітньої доньки, друге на утримання сина, що продовжує навчання.

Судом встановлено, що позивачка працює вчителем в Тейсарівській ЗОШ І-ІІ ступенів. Вказана установа є її основним місцем роботи. Окрім того, 22 січня 2018 року ОСОБА_2 прийнято до Жидачівського НВК на посаду вчителя інформатики з тижневим навантаженням 12 год. з 24 січня 2018 року на час відсутності основного працівника.

Визначений рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 06 червня 2016 року, стягується із нарахованої, за вищевказаними місцями праці, заробітної плати. Відтак, розмір щомісячного аліментного утримання залежить від розміру нарахованої у вказаний місяць заробітної плати.

Судом критично оцінюються долучені відповідачкою в судовому засіданні, роздруківки, які містять інформацію про нараховану їй заробітну плату за період з січня 2018 року по червень 2018 року, із зазначенням сум аліментних утримань у вказаний період. Так, вказані суми аліментів, не містять реального відображення щомісячних платежів, оскільки окрім місячної їх суми, включають у себе розмір заборгованості, яка стягується за попередні періоди не сплати аліментів.

Також судом не приймаються до уваги покликання відповідачки на її хворобливий стан, проходження нею лікування та необхідності оперативного втручання, оскільки на підтвердження такого нею подано лише відомості про проходження лікування амбулаторного типу та не подано належного розрахунку витрат повязаних з таким лікуванням. Відтак, суд позбавлений можливості належним чином оцінити, яку частину доходу відповідачка затрачає на лікування.

Натомість частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Звертаючись, до суду з даним позовом позивач просить змінити(збільшити) розмір та спосіб стягнення аліментів на двох дітей одразу. Стягнення аліментів у збільшеному розмірі розпочати стягувати з дня подачі позову до суду.

Разом з тим, згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За таких обставин суд вражає безпідставними вимоги ОСОБА_1, щодо стягнення аліментів у збільшеному з дня звернення з позовом до суду. Також безпідставною є вимога про збільшення розміру аліментів на утримання сина - ОСОБА_6, оскільки на момент ухвалення рішення, стягнення аліментів на його утримання припинилося, у звязку із закінченням визначеного рішенням суду терміну їх стягнення.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, враховуючи матеріальне становище як платника аліментів, так і матеріальне становище її сина та доньки на утримання яких підлягають стягненню аліменти, їх стан здоров'я, стан здоров'я платника аліментів та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, в тому числі, враховуючи положення ст. 180 Сімейного кодексу України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, суд приходить до висновку, що наявність допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для збільшення розміру аліментів. Проте, з урахуванням обставин справи(закінчення строку стягнення аліментів на сина ОСОБА_6З.), фактичних доходів та можливостей відповідачки, позовні вимоги позивача про збільшення розміру аліментів підлягають задоволенню частково, а саме на утримання дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в частині їх зміни з частки доходів ОСОБА_2 на тверду грошову суму в розмірі 1500 гривень, починаючи їх стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

Що стосується вимог стягнення з відповідача судових витрат, то суд виходить з наступного. Згідно із ч.1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ст. 133 ЦПК України визначені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу;

У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Так в судовому засіданні інтереси позивача представляв адвокат ОСОБА_3 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №490 від 28 жовтня 2011 року, видане на підставі рішення Чернівецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 28 жовтня 2011 року №33/2) на підставі договору №17.51 про надання правової допомоги адвокатом від 11 листопада 2017 року.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ст.137 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До матеріалів справи долучено акт №4 наданих послуг, повязаних з виконанням договору №17.51 від 11 листопада 2017 року, де адвокат підтверджує, що ним була надана ОСОБА_1 правова допомога (консультація, написання позову, представництв в суді) на загальну суму 11000 грн. Також долучено квитанції до прибуткового-касового ордера: №1801 від 12 січня 2018 року, від 19 березня 2018 року, №1924 від 17 травня 2018 року, №1828 від 04 липня 2018 року, які підтверджують оплату позивачем отриманих послуг правової допомоги на загальну суму 11000 грн.

Разом з тим суд враховує, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме збільшено розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 та відмовлено в частині збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_6 Таким чином, задоволено половину позову.

Тому, оскільки позивачем до позовної заяви додано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат, а також враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України(у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог) та часткове задоволення позову ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково також. А саме, стягненню з ОСОБА_2 на скорить позивача підлягає лише 5500 грн. судових витрат, інша ж частина таких залишається за ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.110, 112 СК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/6 частки усіх видів її доходу на тверду грошову суму 1500 гривень щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів у збільшеному розмірі розпочати з часу набрання рішенням законної сили та продовжувати до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_1, понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 5500 (пять тисяч пятсот) гривень.

Відкликати виконавчий лист по справі №443/720/16-ц., № провадження 2/443/371/16 про стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 користь ОСОБА_1, аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частки усіх видів її доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 21 квітня 2016 року

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 липня 2018 року.

СУДДЯ І.І. Ціпивко