Справа № 369/2848/18
Провадження №2/369/2912/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2018 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Ковриженко М.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 16 вересня 2017 року.

Свою заяву позивач ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що після смерті 16 вересня 2017 року ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Спадкоємцем першої черги за законом є сестра померлої ОСОБА_2, а спадкоємцем пятої черги є він, ОСОБА_1.

На початку жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

У поданій заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 зазначив, що на квартиру АДРЕСА_2 необхідно накласти арешт, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 149-152 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження квартири АДРЕСА_3.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до положень п. 1, ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_1 просив усунути відповідача ОСОБА_2 від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 16 вересня 2017 року в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 вказував на те, що існує потреба щодо вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_4, оскільки невжиття заходів може порушити його права.

З викладених в заяві обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Дослідивши матеріали справи та вивчивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки позивач ОСОБА_1 не обґрунтувала необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Суд не вважає, що заявлені вимоги позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами. Квартира, на яку позивача просив накласти арешт не є предметом спору, тому суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня винесення ухвали.

Суддя Л.М. Ковальчук