Справа №487/1790/18 18.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 487/1790/18

Провадження № 22-ц/784/1261/18

18 липня 2018 року

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

за участі: представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Притуляк І.О. 17 травня 2018 року о 14 год. 25 хв. у справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про зміну способу нарахування та розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну способу нарахування та розміру аліментів.

В обґрунтування позову вказувала, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2016 року було стягнуто з відповідача на її користь на утримання їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі 750 грн. щомісячно, починаючи з 23 липня 2015 року і до повноліття дитини з урахуванням сплачених раніше аліментів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, був збільшений мінімальний розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання неповнолітньої дитини, встановлений положеннями Сімейного кодексу України, до 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідачем на даний час аліменти сплачуються у меншому розмірі, який є недостатнім для належного забезпечення життя дитини.

Посилаючись на вказане, позивачка просила змінити спосіб нарахування та збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина, які стягуються за рішенням суду з твердої грошової суми у розмірі 750 грн. щомісячно на 1/3 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення сином повноліття.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2018 року змінено розмір аліментів, та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 950 грн. щомісячно, з послідуючою індексацією відповідно до закону, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Своє рішення районний суд мотивував тим, що дохід відповідача є мінливим, оскільки той не працює, розмір аліментів, що сплачується відповідачем на утримання неповнолітнього сина, є меншим від встановленого законодавством мінімуму, а тому не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Не погодившись з вказаним рішенням суду позивачка просила рішення місцевого суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права

Так, позивачка в апеляційній скарзі вказувала на нову редакцію ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до положень якої, вона має право на зміну способу стягнення аліментів незалежно від наявності чи відсутності постійного доходу у платника аліментів.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2016 року з ОСОБА_4 на користь позивачки стягнуто аліменти у розмірі 750 грн. щомісячно починаючи з 23 липня 2015 року та до повноліття дитини (а.с. 6).

Центральним відділом ДВС ММУЮ здійснюється виконавче провадження за виконавчим листом №490/7186/15, виданим Центральним районним судом м. Миколаєва 9 червня 2016 року, щодо стягнення з ОСОБА_4 вказаних аліментів (а.с.30).

Дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_3 та знаходиться на її утриманні відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2018 року (а.с.6).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 181 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 8 липня 2017 року визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями ч.2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Можливість зміни розміру аліментів встановлена положеннями ст.192 СК України, відповідно до яких, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексам.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зміни розміру та способу стягнення аліментів, позивачка вказувала на те, що розмір аліментів визначений рішенням суду є меншим встановлений законом та не є достатнім для утримання дитини.

Однак, як вбачається з рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2016 року, стягуючи аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 750 грн., виходив з того, що відповідач фізично здоровий, постійно не працює, має мінливий дохід.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що на даний час мінливий характер його доходу та його розмір не змінився. Відповідно до копії його трудової книжки він не працює, з останнього постійного місця роботи звільнився в 2015 році (а.с. 28).

Крім цього відповідач зазначав на народження в нього дитини, та перебування на його утриманні дітей ОСОБА_6, з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах (а.с.19-21). Проте, вказане не може бути прийняте до уваги, оскільки відповідач не зазначений батьком у дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, і інші його посилання також не підтверджені належними доказами.

Позивачка також не посилалась на обставини зміни матеріального чи сімейного стану відповідача і не надавала таких доказів.

За вказаних обставин, підстав, з якими законодавець пов'язує можливість зміни розміру раніше стягнутих аліментів не встановлено.

В той же час, в письмових запереченнях на позов, відповідач, в зв'язку із зміною законодавчо встановленого мінімального прожиткового мінімуму, не заперечував сплачувати на користь позивачки аліменти в розмірі 930 грн.

Таким чином районний суд, виходячи з тих же обставин, на які посилався Центральний районний суд м. Миколаєва в рішенні від 15 березня 2016 року про стягнення 750 грн. аліментів, а саме незмінність мінливого доходу відповідача, необхідності та достатності забезпечення гармонійного розвитку дитини, стягнув аліменти на користь позивачки в розмірі 950 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, доводи апеляційної скарги не містять посилань на обставини та відповідні докази на підтвердження обставин передбачених ст. 192 СК України, як підставу для зміни розміру аліментів, про що заявлено позовні вимоги з одночасною зміною способу стягнення аліментів.

Посилання ж відповідача на положення ч. 3 ст. 181 СК України, яка надає право стягувачу аліментів за позовом змінювати спосіб стягнення аліментів, саме по собі не є достатнім, оскільки підстави для цього визначені наведеними нормами ст. 192 СК України.

Крім того, статтею 184 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, про що правомірно зазначив суд.

За змістом ч.2ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, саме за апеляційною скаргою позивачки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до положень ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а саме з 23 липня 2018 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

Т.В. Крамаренко

В.І. Темнікова