Справа № 215/420/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі : головуючого, судді Коноваленка М.І.

секретар судового засідання - Азаренко К.М.

представник позивача - ОСОБА_1

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» про захист прав споживача та витребування безпідставно набутого майна, визнання договору недійсним, третя особа Інспекція з питань у справах захисту прав споживачів у Дніпропетровській області,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» про визнання договору недійсним, стягнення коштів, та стягнення моральної шкоди, в якому просить визнати договір фінансового лізингу № 01992 від 15.01.2018 року, укладений між ним та відповідачем недійсним та стягнути з відповідача кошти в розмірі 36000,00 грн., та завданої моральної шкоди в розмірі 36000,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що нею на виконання умов договору 15.01.2018 р. було сплачено 36000,00 грн., що складало винагороду лізингодавцю за організаційні заходи, перший авансовий внесок, однак представник відповідача повідомив, що за організацію та виконання договору фінансового лізингу, відповідно до п. 1.7 та п. 12.2 договору, вона одноразово сплатила 36000,00 грн., які не враховуються в авансовий платіж за автомобіль і у разі одностороннього розірвання договору сплачені кошти не повертаються. Також в п.8.2 Договору вартість предмета лізингу становить 356871,00 грн. тоді як в додатку № 1 вказана інша сума 150000,00 грн., тому вон вважає, що сплачує майже всю суму за автомобіль. Надіславши відповідачу письмову заяву про розірвання договору фінансового лізинг та вимогу про повернення сплачених нею коштів, відповідь отримано не було, та ніяких дій вчинено не було. Крім цього вважає, що вказаний договір потребує обов'язкового нотаріального посвідчення, що передбачено нормами цивільного законодавства при укладанні договору найма автомобілю, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 08.02.2018 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Належним чином повідомлений про дату та час слухання відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов суду не надав.

Третя особа про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, без повідомлення причин неявки.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 15 січня 2018 року між ОСОБА_2 (Лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» (Лізингодавець) у простій письмовій формі було укладено договір фінансового лізингу № 01992, відповідно до пунктів 1.1, 1.3 якого Лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу автомобіль «Volkswagen Polo sedan», комплектація/модифікація Life, об'єм двигуна 1,6, тип МТ, привід 4х2, та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 8.2. ст. 8, п. .9.1., 9.2., 9.7. ст. 9 Договору та Додатку № 1 вартість предмета лізингу погоджено сторонами у 12412,90 доларів США, що згідно обмінного курсу долара США до української гривні на дату укладення договору становить 356 871,00 грн. з урахуванням ПДВ. Комісія за організацію договору являє собою погоджений між сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії договору незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату. Комісія за організацію договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. Авансовий платіж визначено в розмірі 23% вартості предмета лізингу, комісія за передачу предмета лізингу одноразовий платіж, розмір якого становить 3% від вартості транспортного засобу.

Відповідно до п. 1.7. ст. 1 договору фінансового лізингу, предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного Договору.

З п. 12.1. ст. 12 договору вбачається, що у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу на вимогу лізингоодержувача поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу. Комісія за організацію договору в такому випадку лізингоодержувачу не повертається.

Згідно статті 17 Договору підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього. Невід'ємною частиною цього Договору є Додаток № 1.

На виконання умов договору позивач ОСОБА_2 сплатила ТОВ «Сігма Авто» 36000,00 грн. авансового платежу, що підтверджується копіями квитанцій № 213849194 від 15 січня 2018 р. та відповідним платіжним дорученням на суму 36000,00 грн. (а.с.26). Дані обставини відповідачем по справі не спростовані.

Правовідносини, які виникають у зв'язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів» та ін.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Згідно ст. 18 цього Закону, умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п. 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4).

Так, передбачені пунктом 9.1. вказаного договору зобовязання лізингоодержувача сплатити комісію за організацію оформлення даного договору та пунктами 9.2. та 9.3. сплатити авансовий платіж, пункт 12.2. договору щодо неповернення комісії у випадку розірвання договору лізингоодержувачу, порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдає шкоди споживачеві.

Крім того, згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил статті 628 ЦК України.

За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, нікчемним є договір, якщо безпосередньо законом визначено, що недотримання певних його вимог має своїм наслідком саме нікчемність такого правочину.

Зазначений договір, визнання недійсним якого просить позивач, є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов'язкового нотаріального посвідчення, хоча зазначений договір є змішаним договором, який поєднує в собі, в тому числі ознаки договору найму транспортного засобу.

Під час ухвалення рішення, суд керується положенням частини другої статті 215 ЦК України, відповідно до якої визнання зазначеного договору судом недійсним не вимагається у зв'язку з встановленням його нікчемності безпосередньо законом. При цьому, суд також зобов'язаний за власною ініціативою застосувати наслідки недійсності нікчемного договору, що врегульовано частиною п'ятою статті 216 ЦК України.

Отже, вказаний у справі договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов'язань, що в ньому закріплені.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 616/137/16-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи викладене, суд відповідно до статей 220, 216 ЦК України вважає необхідним задовольнити позов частково, застосувавши наслідки недійсності нікчемного договору фінансового лізингу від 15.01.2018 року №01992 та стягнувши грошові кошти в сумі 36000,00 гривень, отримані за наслідками укладення зазначеного договору.

Позивачем заявлена вимога про стягнення моральної шкоди у сумі 36000,00 гривень, обгрунована тим, що відповідачем було порушено її права як споживача, що призвело до сильних душевних хвилювань та погіршенню стосунків у родині.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.

Але судом встановлено, що підписаний сторонами договір в цілому є нікчемним, як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Судом позов задоволено частково, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 720 гривень.(1424,80 704,80 = 720).

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України з результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з розясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що міститься у постанови від 17 жовтня 2014 року №10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документально підтверджених витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача не надано до суду доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, тому суд відмовляє у відшкодуванні витрат на правову допомогу у розмірі 15000грн, зазначених ним у позові.

Керуючись ст.ст. 215, 216, 220, 628, 638, 799, 806 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК ЦПК України,суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» про захист прав споживача та витребування безпідставно набутого майна, визнання договору недійсним, третя особа Інспекція з питань у справах захисту прав споживачів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Застосувати наслідки недійсності нікчемного договору фінансового лізингу від 15.01.2018 року №01992, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг», стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг», , МФО 305749, місцезнаходження за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 182, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кошти в сумі 36000,00 (тридцять шість тисяч) гривень, отримані за наслідками укладення договору фінансового лізингу № 01992 від 15.01.2018 р.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг», , МФО 305749, місцезнаходження за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 182, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 720 (сімсот двадцять) гривень.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Копію рішення направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 20 липня 2018 року.

СУДДЯ: