ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/206/18
п/с № 2/174/221/2018
13 липня 2018 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі :
головуючого судді - Данилюк Т.М.,
за участю секретаря - Заіки А.В.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення грошових коштів,-
В обґрунтування позову посилається на те, що 07 вересня 2016 року він надав відповідачу довіреність, якою уповноважив його продати належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також дві земельні ділянки. На виконання його волі щодо розпорядження вищезазначеним нерухомим майном, 13.09.2016 року відповідач уклав три договори купівлі-продажу. Зазначені договори було посвідчено державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 За продаж належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, відповідач отримав від покупця грошові кошти на загальну суму 132728,00 грн., також у зв'язку із укладанням вказаних вище договорів та отриманням грошових коштів відповідачем, у його інтересах, були сплачені обов'язкові платежі, а саме податки та військові збори.
Сума грошових коштів, отриманих відповідачем під час укладання договорів купівлі-продажу його нерухомого майна та які він повинен йому передати складає: 132728,00 грн. (плата за майно) - 8627,32 грн.(витрати з оплати податків та військових зборів) = 124100,68 гривень. Враховуючи те, що відповідач до теперішнього часу так і не передав належні йому вищевказані грошові кошти, тобто не виконав умови договору, а тому просить стягнути і 3% річних та збитки від інфляції. На його неодноразові вимоги у добровільному порядку передати йому його гроші, відповідач відповідає безпідставною відмовою, а останнім часом взагалі уникає зустрічей та спілкування зі ним. З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти та сплачений ним судовий збір.
Ухвалою від 02.05.2018 року, було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, яке ухвалою суду від 22.05.2018 року, було відкладено до 05.06.2018 року, у зв'язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час та місце судового засідання.
Запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачеві за адресою його реєстрації.
Ухвалою від 05.06.2018 року, підготовче провадження по справі було закрите та справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У визначений в ухвалі строк відповідачем відзив не подано.
Сторони про справі, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавали.
Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, якою просили задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у їх відсутність, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, у зв'язку з чим ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року визначений заочний розгляд по цій справі.
Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, враховуючи при цьому, що позивач не заперечував з приводу ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, ознайомившись зі змістом позовної заяви та дослідивши докази в справі у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України)
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України, визначено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.
У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 ЦК України).
Згідно з правилами ст.1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.
За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов'язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням.
Вказана стаття має імперативний характер, тому, обов'язки повіреного є такими, що встановлені безпосередньо законом. Повірений зобов'язаний негайно передати все одержане за договором довірителеві. У зв'язку з тим, що правочин, вчинений повіреним, створює правові наслідки саме для довірителя, йому ж на праві власності належатиме майно, яке повірений одержить у зв'язку з виконанням договору. Тому, повірений зобов'язаний негайно передати таке майно власникові, а у разі невиконання цього обов'язку повинен нести відповідальність за спричинену матеріальну шкоду.
Законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.
Представництвом є правовідносини, в яких одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).
Відповідно до ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
Так, судом встановлено, що 07.09.2016 року позивач надав відповідачу довіреність, якою уповноважив його продати належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також дві земельні ділянки; бути його представником у відповідних органах. Також, даною довіреністю повіреному було надано права перелік, яких вказаний в довіреності. Вказану довіреність було посвідчено 07.09.2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, Терещенко М.С., зареєстровано в реєстрі за № 815. Строк дії довіреності до 07.09.2017 року (а.с.9).
Таким чином в результаті продажу приватної власності належної позивачу, відповідач, який діяв за довіреністю, отримав 132728 грн.
Крім того, діючи від імені позивача, відповідачем були сплачені обов'язкові платежі у вигляді податків та військового збору загальний розмір яких становить 8627,32 гривні. А тому сума грошових коштів, яку відповідач повинен передати позивачу за відчуження житлового будинку та земельних ділянок складає 124100,68 гривень, тобто за вирахуванням суми сплачених податків та військового збору.
Таким чином, своїм підписом під договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок відповідач ОСОБА_2, що діяв також і від імені продавця ОСОБА_1, підтвердив факт повного розрахунку за продані земельні ділянки та житловий будинок .
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що між сторонами існують правовідносини представництва. Повноваження повіреного щодо юридичних дій з укладення цивільно-правових угод, предметом яких були житловий будинок та земельні ділянки, чітко визначалися наданою довіреністю.
Таким чином у відповідача перед позивачем з моменту продажу житлового будинку та земельних ділянок, виникло зобов'язання щодо передачі довірителеві коштів, отриманих на виконання доручення. Станом на 19.03.2018 року грошові кошти відповідачем не повернуто.
Відповідно до ст.239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Оскільки права представника є похідними від прав особи, яку представляють, то гроші, отримані від продажу майна, що належить ОСОБА_1, відповідач повинен був передати позивачу.
Відповідачем не надано доказів про передачу грошей від продажу майна позивачу.
Позивач обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних, посилається на норми ст. 625 ЦК України, відповідно до якої, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).
Слід мати на увазі, що грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини.
В свою чергу, позивач своєю довіреністю уповноважив позивача представляти його інтереси та бути його представником з питань пов'язаних з продажем належного йому майна, тобто жодних зобов'язань, окрім представництва інтересів, між сторонами не виникло.
Таким чином довіреність не є грошовим зобов'язанням, не передбачає повернення грошей в певний строк, а лише обов'язок по відчуженню майна належного позивачеві.
Оскільки суд дійшов висновку, що сторони у справі не перебували в договірних правовідносинах, застосування вимог ст. 625 ЦК України є безпідставним, оскільки ця стаття передбачає відповідальність боржника за порушення ним грошового зобов'язання, а тому підстав для задоволення позову в частині стягнення збитку від інфляції та 3 процентів річних, суд не вбачає.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини. В свою чергу, відповідачем не доведено відсутність його вини та доказів на спростування доводів та вимог позивача відповідачем не надано.
Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, керуючись законом та своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: в частині стягнення грошових коштів отриманих відповідачем від відчуження майна належного позивачеві, у розмірі 124100 (сто двадцять чотири тисячі сто гривень) 68 копійок - задовольнити, в свою чергу, в частині стягнення збитку від інфляції та 3 процентів річних - відмовити.
Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмір 1241 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, ст.ст.237, 244, 509, 524, 533, 526, 599,625, 1000, 1006 ЦК України, керуючись ст.ст. 6-13, 81, 258, 259, 263-265, 280-282, ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, грошові кошти у розмірі 124100 (сто двадцять чотири тисячі сто гривень) 68 копійок отриманих ОСОБА_2 від продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_3 та земельної ділянки площею 0,0633 га з кадастровим номером НОМЕР_4 що знаходяться з адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1241,00 гривень (одна тисяча двісті сорок одна гривня) 00 копійки.
Повний текст рішення виготовлено 20.07.2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак у відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України 2017 р., до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області Т.М.Данилюк