Номер провадження: 22-ц/785/3687/18
Номер справи місцевого суду: 520/4325/17
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громік Р.Д., Дрішлюк А.І.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши апеляційну скаргу апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа - ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

11.04.2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить зняти арешт та оголошення заборони на відчуження рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, накладені Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Панчук К.С., провадження ВП № 53018246 від 01.02.2017 року. При цьому позивач посилається на те, що на примусовому виконанні у Київському відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження із виконання виконавчого листа № 520/4820/15-ц про стягнення аліментів, в рамках якого державним виконавцем накладено арешт на майно позивача. Вважаючи, що накладений арешт перешкоджає позивачу у розпорядженні майном, вона змушена звернутися до суду із позовом.

У ході розгляду справи судом було постановлено ухвалу про витребування доказів та залучення третьої особи до участі у справі від 12.06.2017 року, якою витребувано у відповідача відомості щодо заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за ВП № 53018246 від 01.02.2017 року; та залучено ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача.

Як встановлено у судовому засіданні, на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження ВП № 23078246 з примусового виконання виконавчого листа № 520/4820/15-ц, виданого 05.12.2016 року Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина у розмірі 1200,00 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття.

В ході виконавчого провадження ВП № 23078246 у зв'язку із невиконанням виконавчого листа, 01.02.2017 року державним виконавцем прийнято постанову про накладення арешту на все майно боржника.

Сторона позивача у ході розгляду справи пояснювала, що накладений державним виконавцем арешт, перешкоджає ОСОБА_2 у розпорядженні майном, тому просить на підставі п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», задовольнити позов.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа - ОСОБА_4, про звільнення майна з-під арешту, - відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року, та постановити нове рішення, яким зняти арешт та оголошення заборони на відчуження рухомого та нерухомого майна.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до с. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволення позову ОСОБА_2 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження ВП № 23078246 з примусового виконання виконавчого листа № 520/4820/15-ц, виданого 05.12.2016 року Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина у розмірі 1200,00 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття.

В ході виконавчого провадження ВП № 23078246 у зв'язку із невиконанням виконавчого листа, 01.02.2017 року державним виконавцем прийнято постанову про накладення арешту на все майно боржника /а.с. 7/.

Сторона позивача у ході розгляду справи пояснювала, що накладений державним виконавцем арешт, перешкоджає ОСОБА_2 у розпорядженні майном, тому просять на підставі п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», задовольнити позов.

Судом досліджено розрахунок заборгованості по аліментам, який складений 01.12.2017 року держаним виконавцем. З розрахунку вбачається, що станом на 01.12.2017 року відсутня заборгованість по сплаті аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

З листа Першого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 4.12.2017 року вбачається, виконавче провадження містить довідку ДФС про відсутність відкритих рахунків на ім'я боржника в установах банку; довідку УПФ про те, що боржник не отримує пенсію, на обліку не перебуває, записи про місце роботи відсутні. У зв'язку із чим, відповідач вважає, що виконання рішення не може бути забезпечено в інший спосіб, аніж звернення стягнення на майно боржника.

У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Разом із тим, відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, враховуючи обов'язковість виконання рішення суду, а також категорію справи № 520/4820/15-ц щодо стягнення аліментів, та приймаючи до уваги, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, суд обґрунтовано погоджувався із доводами представника відповідача, що на даний час виконання рішення не може бути забезпечено в інший спосіб, аніж звернення стягнення на майно боржника. У зв'язку із чим, відсутні підстави на даному етапі виконавчого провадження для зняття арешту з майна.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин щодо наявності заборгованості по аліментам, безпідставне накладання арешту без належних доказів як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами , яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381-384 апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.07.2018 року

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

А.І. Дрішлюк