Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/463/17 Головуючий у 1 інстанції Урупа І.В.
Провадження № 22-ц/778/1072/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання недійсним та скасування права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суд з позовом, неодноразово уточненим в ході судового розгляду справи, до ОСОБА_4, Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання недійсним та скасування права власності на земельну ділянку

В позові зазначала, що 29.03.2010 помер її батько - ОСОБА_6. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 600, 14 кв. м., розташованої за адресою: м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, яка належала останньому на підставі Державного акту. В строки передбачені законодавством вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості у звязку з тим, що ОСОБА_4 набула права власності на спірну земельну ділянку і це питання було вирішено з померлим власником, тобто її батьком, а тому її права як спадкоємця порушено. При житті ОСОБА_6 не укладав з ОСОБА_4 ніякої угоди, правочину з приводу земельної ділянки, а тому ОСОБА_4 незаконно користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на землю. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 за ОСОБА_4 визнано право власності на земельну ділянку з моменту укладення договор куплі-продажу будинку між останньою та ОСОБА_6, тобто з 10.11.2006. Це рішення ухвалено після смерті власника земельної ділянки та у звязку з тим, що договір дарування земельної ділянки, укладений між нею та ОСОБА_6 визнано недійсним, земельна ділянка повертається попередньому власнику. Оскільки на час ухвалення рішення власник земельної ділянки ОСОБА_6 помер, ця земельна ділянка увійшла до складу спадщини, а тому, вона, як єдина спадкоємиця за законом першої черги, має на неї право.

Просила суд визнати недійсним та скасувати право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 600, 14 кв. м, розташовану по вул. Бердянській № 1 в м. Мелітополі Запорізької області за витягом №7869289.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що земельна ділянка за адресою м.Мелітополь, вул. Бердянська,1 була приватизована ОСОБА_6 у 2000 році і на час приватизації дорівнювала 0,1062 га та належала останньому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 22 червня 2000 року № 05604.

У звязку з відчуженням частини цієї земельної ділянки площею 461,92 кв.м. за будинком по вул. Бердянська,1 залишилась земельна ділянка площею 600,14 кв.м. у звязку з чим до державного акту від 22 червня 2000 року були внесені зміни в частині площі та опису земельної ділянки. 05 червня 2007 року ОСОБА_6 одержав державний акт на право власності на спірну земельну ділянку.

10 листопада 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Бердянській, 1 в м. Мелітополі. /а.с. 7/. Будь-яких правочинів щодо земельної ділянки на якій знаходиться цей будинок між сторонами укладено не було.

25.10.2007 ОСОБА_6, за договором дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 4427, передав безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 600,14 кв.м. за адресою м. Мелітополь, вул. Бердянська,1 /а.с. 89/.

29.03.2010 ОСОБА_6 помер. Спадкоємцем за законом після його смерті є ОСОБА_3, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину та є єдиною спадкоємицею.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Комунальне підприємство «Водоканал», Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання недійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту, стягнення судових витрат та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», Комунальне підприємство «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про стягнення грошових сум, за ОСОБА_4 визнано право власності на земельну ділянку площею 600 кв.м. за адресою: м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв.м. з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10.11.2006.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 600,14 кв.м. за адресою: м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, укладений 25.10.2007 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7, зареєстрований за № 4427.

Встановлено постійний земельний сервітут, а саме право ОСОБА_4 на експлуатацію трубопроводів з газопостачання, водопостачання по земельній ділянці, площею 55,972 кв.м., яка розташована по вул. Бердянській, 1/1 в м. Мелітополі, яка належить ОСОБА_3 для можливості експлуатації житлового будинку, який належить ОСОБА_4 за адресою: м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, із внесенням плати в розмірі ставки земельного податку, який повинен бути розрахований виходячи з розміру даної земельної ділянки.

В іншій частині позову ОСОБА_4 у задоволені відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ВАТ «Мелітопольгаз», КП «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про стягнення грошових сум, відмовлено повністю.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року вищевказане рішення було залишено без змін.

Рішення суду від 20 листопада 2012 року набрало законної сили.

Судом першої інстанції вірно встанволено, що на час розгляду справи є рішення суду, яке набуло чинності та за яким право власності на спірну земельну ділянку було визнано за ОСОБА_4

Спірна земельна ділянка включена до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності як така, що зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року, (номер витягу 7869289).

Згідно із ч.1 ст. 377 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

З аналізу вказаних норм вбачається, що особа спадкує лише ті права, які належали спадкодавцю на момент його смерті.

Спадкодавець ОСОБА_6 помер у 2010 році, а земельна ділянка вибула з його володіння у 2006 і перейшла у володіння ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що у звязку з визнанням недійсним договору дарування земельної ділянки вона повертається її власнику, тобто ОСОБА_6, та після його смерті увійшла до складу спадщини, а тому вона, як спадкоємиця за законом першої черги, має на неї право, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Враховуючи чинне судове рішення, за яким визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку з дня придбання нею будинку, немає підстав вважати, що зазначена земельна ділянка становила обєкт спадкування.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення) передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не може бути визнано право власності за позивачем за наявності судового рішення, яким це право визнано за іншою особою та, виходячи зі змісту судового рішення, існувало на час відкриття спадщини.

Судом вірно встанволено, що підставою виникнення права власності на земельну ділянку у ОСОБА_4 є рішення Мелітопольського міськрайонногоо суду від 20.11.2012, яке набрало чинності та в якому прямо зазначено, що право власності виникло з моменту укладання договору купівлі-продажу, тобто з 10.11.2006.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права зводяться фактично лише до, на її думку, невірних висновків суду при розгляді іншої цивільної справи № 2-421/2012 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Комунальне підприємство «Водоканал», Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання недійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту, стягнення судових витрат та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», Комунальне підприємство «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про стягнення грошових сум (рішення від 20.11.2012) та її незгодою з цим рішенням.

Оскільки рішення у цій справі набрало законної сили у суду в даній справі відсутні процесуальні повноваження щодо оцінки висновків суду у справі, яка вже розглянута.

Крім того, відповідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Судове рішення є найважливішим актом правосуддя, яке покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Позивачкою не доведено факту порушення її прав з боку державної нотаріальної контори м.Мелітополя або ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що державний нотаріус видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом 08.11.2010 за №3-1787 на грошові внески та відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку у звязку з належністю зазначеної ділянки не спадкодавцеві, а ОСОБА_4

При цьому, у встановленому законом порядку відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії позивачка не оскаржує, а заявила вимоги про визнання недійсним та скасування права власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку.

Отже, фактично будь-яких вимог до нотаріуса позивачка не заявляє.

Проте, із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку через відсутність Державного акту на право власності на цю земельну ділянку на імя спадкодавця ОСОБА_6

Зазначена постанова не визнана у встановленому законом порядку незаконною та не скасована.

Відповідно до вимог ст. 49 п.2 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно з п.п. 62,216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку фізичних осіб посвідчується державним актом, а видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Оскільки при зверненні до державного нотаріуса ОСОБА_3 не надала Державний акт про право власності спадкодавця ОСОБА_6 на землю, а Державний акт на земельну ділянку площею 600,14 кв.м. від 05.06.2007 останнім було використано ще до його смерті, позивачці правомірно було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 є власницею спірної земельної ділянки на підставі судового рішення, набула це право з 2006 року у відповідності до закону, це майно не є спадковим майном після смерті ОСОБА_6, а тому ОСОБА_3 не має на нього права.

Доводи скаржника про те, що що вона не була залучена до участі у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання за останньою права власності на земельну ділянку безпідставні та спростовуються самим судовим рішенням по справі №2-421/2012, з якого вбачається, що позов предявлено до ОСОБА_3

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: