Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1906/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Леньо В.В., секретар судового засідання Казимірська Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом до Виноградівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги мотивують тим, що 25.07.2001 року в м.Виноградів помер ОСОБА_4 чоловік та батько. Після його смерті відкрилася спадщина, а саме на квартиру АДРЕСА_1. 23.02.1987 року виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів міста Ужгорода ОСОБА_4, сімя якого складається з 3 чоловік видано Ордер №006953 серії УГ-2 на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів міста Ужгорода від 19.02.1987 року №60 на право зайняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_2. Нещодавно позивачі звернулися до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу з метою оформити спадщину після смерті чоловіка та батька, однак листом №02-14 від 16.03.2016 року їм було повідомлено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, необхідно надати правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві та рекомендовано звернутися в суд. Просять суд визнати за ними право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 по 1/3 частині кожному.

Позивачі в підготовче судове засідання не з'явилися, однак подали до суду письмові заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача, будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25.07.2001 року в м.Виноградів помер ОСОБА_4 чоловік та батько. Після його смерті відкрилася спадщина, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

23.02.1987 року виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів міста Ужгорода ОСОБА_4, сімя якого складається з 3 чоловік видано Ордер №006953 серії УГ-2 на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів міста Ужгорода від 19.02.1987 року №60 на право зайняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_2.

Заповіту ОСОБА_4 за життя не залишив, а тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом.

Після смерті чоловіка позивачі прийняли спадщину, так як на час його смерті постійно проживали з спадкодавцем в спадковій житловій квартирі і проживають в ній і на даний час, що підтверджується довідкою Виноградівської міської ради, зареєстровані в ній.

Нещодавно позивачі звернулися до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу з метою оформити спадщину після смерті чоловіка та батька, однак листом №02-14 від 16.03.2016 року їм було повідомлено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, необхідно надати правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві та рекомендовано звернутися в суд.

Згідно технічного паспорту від 21.12.2017 року житлова квартира в АДРЕСА_3 розташована на 3 поверсі пяти поверхового будинку та складається з двох кімнат. Загальна площа квартири становить 59,8 кв.м. Її вартість згідно висновку про вартість майна ПП Алекс-Хуст станом на 22.12.2017 року становить 69357,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 була прийнята членом житлово-будівельного кооперативу «Едельвейс».

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» (чинний на момент виникнення спірних відносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» (в редакції Закону України від 04.06.2009 р. №1448-VI) член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», за змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі 6-138цс13, згідностатті 15 Закону України «Про власність»член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру.

Довідкою казначея житлово-будівельного кооперативу Едельвейс №3 від 20.12.2017 року стверджується та обставина, що ОСОБА_1, займає квартиру в даному ЖБК по вул.Миру, 76/8, яка складається з двох кімнат, кухні, коридору та ванни і туалету на третьому поверсі пяти поверхового будинку. Вказана квартира зайнята нею на підставі ордеру. Сума паєнакопичення сплачена нею в сумі 14169 рублів станом на 29.05.1992 року. Заборгованість по комунальним платежам відсутня.

Відповідності до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Статтею 328 ЦК встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно основних положень про право приватної власності громадян на жилий будинок закріплених в ч. 1 ст. 384 ЦК України, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним кооперативом, є його власністю.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства об житлово-будівельні кооперативи" № 9 від 18 вересня 1987 року» член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на квартиру і має право розпоряджатися нею на свій розсуд, продавати, заповідати, обмінювати, зокрема на інше житлове приміщення в будинку державного або суспільного житлового фонду або іншого ЖБК, на житловий будинок (частина будинку), що належить громадянинові на праві власності і здійснювати відносно неї інші операції, не заборонені законом.

Згідно пп. «а» п. 8.1. Тимчасового положення порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 (зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 18.02.2002 року за № 157/6445), право власності членів житлово-будівельних кооперативів на об'єкти нерухомого майна оформляється шляхом видачі органами місцевого самоврядування свідоцтв про право власності.

За ч. ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 13 грудня 2015 року) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до пп. 1 п. 63 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об'єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подається довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

Тобто виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року.

Лише на підставі «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року №56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Враховуючи перелічені норми, на момент набуття права власності ОСОБА_4 на кооперативну квартиру законодавством не була передбачена ані видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, ані обов'язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.

Однак з 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації.

Враховуючи наведені норми та зважаючи, що саме на підставі ордеру на вселення спадкодавець ОСОБА_4 отримав на підставі рішення виконкому право на зайняття квартири АДРЕСА_4, а у подальшому він не отримував свідоцтво про право власності на це майно та не провів його державну реєстрацію, то таким чином існує спір щодо права власності позивачів на вказану квартиру.

За змістом ст. 392 ЦК 2004 р. власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачами вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачами на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі і за позивачами необхідно визнати право власності по 1/3 частині житлової кварити №8 в будинку №76 по вул.Миру в м.Виноградів Закарпатської області кожному.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОК НОМЕР_1, мешканкою м.Виноградів, вул.Миру, 76/8 Закарпатської області, право власності на 1/3 частину житлової квартири АДРЕСА_1, із загальною корисною площею 59,8 кв.м., що належала на підставі Ордеру №006953 серії УГ-2, виданого на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів міста Ужгород від 19.02.1987 року №60 ОСОБА_4, який помер 25.07.2001 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОК НОМЕР_2, мешканкою м.Виноградів, вул.Миру, 76/8 Закарпатської області, право власності на 1/3 частину житлової квартири АДРЕСА_1, із загальною корисною площею 59,8 кв.м., що належала на підставі Ордеру №006953 серії УГ-2, виданого на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів міста Ужгород від 19.02.1987 року №60 ОСОБА_4, який помер 25.07.2001 року.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОК НОМЕР_3, мешканкою м.Виноградів, вул.Миру, 76/8 Закарпатської області, право власності на 1/3 частину житлової квартири АДРЕСА_1, із загальною корисною площею 59,8 кв.м., що належала на підставі Ордеру №006953 серії УГ-2, виданого на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів міста Ужгород від 19.02.1987 року №60 ОСОБА_4, який помер 25.07.2001 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийОСОБА_5