Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/819/18
Провадження № 2/596/393/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" липня 2018 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого суду Лисюк І.О.

за участю секретаря Перцовій В.В.,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в селищі Гусятин Гусятинського району Тернопільської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона проживає у належному їй на праві приватної власності житловому будинку, що у АДРЕСА_1. Однак у вказаному будинку зареєстрований її син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 2014 не проживає, добровільно пішов з дому, до теперішнього часу не намагався вселитися в домоволодіння, не приходив, не користувався ним, в поліцію та суд з приводу вселення не звертався. Тому позивач просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житлом, а саме: житловим будинком, що у АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Додатково пояснила, що її син ОСОБА_4 більше 4 років не проживає у належному їй житловому будинку, добровільно пішов з дому забравши усі свої речі. На даний час живе в Києві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву про визнання позову, та розгляд справи у його відсутності.

На підставі вимог ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВЕ№559856 від 22.01.2000 року ОСОБА_2 видано дане свідоцтво на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1.(а.с.9).

Згідно акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.05.2018 року, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований, але не проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1. З 2014 року перебуває в м.Київ (а.с.12).

Зазначені обставини підтвердила свідок ОСОБА_5, яка являється сусідкою ОСОБА_2 та в судовому засідання пояснила, що ОСОБА_3 дійсно більше 4 років не проживає у житловому будинку, що у АДРЕСА_1.

Аналогічні показання надала в судовому засіданні свідок ОСОБА_6

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 2014 року. Ці обставини визнані відповідачем згідно заяв про визнання позову від 12.06.2018 року та 26.06.2018 року.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, обставини в справі сторонами визнаються та не потребують доказуванню і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст.15, 16, 29, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9 ЖК УРСР, ст.ст.10, 11, 141, 206, 209, 214-215, 217, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий 21.03.2002 року Гусятинським РВ УМВС України, жительки АДРЕСА_2) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_4 виданий 05.11.2013 року Гусятинським РВ УМВС України, зареєстрованого в АДРЕСА_3) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_4 виданий 05.11.2013 року Гусятинським РВ УМВС України, зареєстрованого в АДРЕСА_3 таким, що втратив право проживання та користування житлом - житловим будинком в АДРЕСА_4

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду І.О.Лисюк