Справа №474/333/18 17.07.2018
Провадження №22-ц/784/1086/18
Єдиний унікальний номер судової справи № 474/333/18
Провадження № 22-ц/784/1086/18
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської

області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року, постановлену головуючим суддею Соколом Ф.Г. у приміщенні цього ж суду, вступна та резолютивна частина якого проголошено об 14 год. 53 хв., дата складання повного тексту невідома, у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанови старшого державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про відкриття виконавчих проваджень,-

В С Т А Н О В И Л А

17 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанови старшого державного виконавця Врадіївського РВДВС про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначав про те, що постановами старшого державного виконавця Врадіївського РВДВС Діцуленко Н.І. від 27 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження №55011977 та № 55011693 про стягнення з нього на користь стягувача ОСОБА_2 23 366 грн.24 коп. та 10 000 грн. відповідно.

Дані постанови об'єднано у зведене виконавче провадження №55510062.

Однак, вважає дані постанови незаконними, оскільки державним виконавцем порушено приписи ст.ст.15, 18, 26 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: державним виконавцем не встановлено особу стягувача, оскільки виконавче провадження відкритого за заявою ОСОБА_2, в той час коли відповідно до копії паспорту громадянина України, долученого до цієї заяви - ОСОБА_2. Крім того, у заяві про відкриття виконавчого провадження зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача, який насправді належить йому (боржнику).

Посилаючись на вищенаведене, просив скасувати постанови старшого державного виконавця Врадіївського РВДВС Діцуленко Н.І. від 27 жовтня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 55011977 про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 23 366 грн. 24 коп. та виконавчого провадження № 55011693 про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 10 000 грн. 00 коп.; зупинити виконавче провадження № 55011977 та виконавчого провадження № 5511693 до постановлення відповідного рішення суду за наслідками розгляду цієї заяви та набрання такого рішення законної сили.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2018 року у частині зупинення виконавчих проваджень відмовлено.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року скаргу ОСОБА_3 на дії Врадіївського РВДВС задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на її незаконність, просив про її скасування як таку, що постановлена з порушенням норм діючого законодавства. Зокрема зазначає, що державний виконавець відповідно положень ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності підтверджуючих документів своєю постановою може змінити назву сторони виконавчого провадження - найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім'я та по-батькові ( для фізичної особи), а відтак відсутні підстави для скасування цієї постанови. Крім того, судом першої інстанції безпідставно поновлено строк на звернення до суду з даною скаргою.

ОСОБА_3, відділ ДВС відзиви на апеляційну скаргу до суду не направили.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

На підставі ст. 372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Звертаючи до суду з даною скаргою, боржник посилався на те, що у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження, оскільки такої особи як ОСОБА_2 не існує взагалі в природі. Крім того, вказаний у заяві про відкриття виконавчого провадження номер ідентифікаційного номеру належить йому ( боржнику).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем порушено вимоги чинного законодавства щодо здійснення виконавчого провадження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Виконання судового рішення - це заключний етап юрисдикційної діяльності. Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб'єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Отже, після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов'язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ініціювання відкриття виконавчого провадження, тощо.

Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншою посадовою особою органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 21 липня 2003 року на ім'я ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_3.

Відомостей про отримання нового паспорту час винесення вироку ОСОБА_2 до суду першої інстанції не надано.

Вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2016 року, вироком апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2017 року засуджено ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі. Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_2. На його користь з ОСОБА_3 стягнуто матеріальні збитки та моральну шкоду в сумі 23 366 грн. 24 коп. та 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

На виконання вироку суду в частині стягнення коштів судом першої інстанції ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РКОКПП НОМЕР_1, видано виконавчі документи для примусового виконання в органах ДВС ( а.с.4,5).

26 жовтня 2017 року до відділу ДВС управління юстиції Врадіївського району Миколаївської області з заявою про примусове виконання рішення суду звернувся ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою АДРЕСА_1.

До заяви долучено виконавчі листи виданні Врадіївським районним судом Миколаївської області про примусове виконання вироку суду в частині відшкодування з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди та матеріальних збитків, фотокопія про присвоєння ідентифікаційного номеру, копія довіреності, фотокопія паспорта громадянина України, виданого 29 листопада 2016 року Врадіївським РВ УДМС України в Миколаївській області видано громадянину України на ім'я ОСОБА_2 серія НОМЕР_4 ( а.с.6).

Постановою старшого державного виконавця Врадіївського РВДВС Діцуленко Н.І. від 27 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження №55011977 про стягнення з ОСОБА_3 нього на користь стягувача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, коштів в сумі 23 366 грн.24 коп., а іншою постановою - виконавче провадження № 55011693 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10 000 грн.( а.с7,8).

Постановою цього ж державного виконавця від 11 січня 2018 року виконавчі провадження №55011977, №55011693№ 55144806, №55144997 об'єднано у зведене виконавче провадження №55510062( а.с.9).

Частинами 1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

В свою чергу, у відповідності до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Приписи Закону щодо засад здійснення виконавчого провадження, сторін виконавчого провадження та представництва у виконавчому провадженні кореспондуються з приписами Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р. (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016р.) (далі - Інструкція).

Так, зокрема п.п. 1-4 розділу ІІІ Інструкції визначено, що примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону.

Положеннями ч.1ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Виконавчий лист, виданий судом на виконнаня вироку суду відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки містить, в тому числі, прізвище, імя, по-батькова, дату народження, адресу та реєстраційний номер платника податків стягувача, що виключає можливість стверджувати про невідповідність його установленим вимогам.

Оскільки виконавчий лист видається саме на виконання судового рішення, то в процесі видання такого суд не може поза відповідною процедурою змінювати особу стягувача.

Положеннями КПК України не передбачено порядку вирішення питання заміни сторони виконавчого провадження. Проте таке право надано державному виконацеві після відкриття провадження у справі.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 та абз.2 ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на якого покладається обов'язок щодо виконання рішення.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім'я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Відповідно до п. 14 ІІ розділу Інструкції, у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування без процедури реорганізації (для юридичної особи) або прізвище, ім'я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець за наявності підтвердних документів (про внесення змін до установчих документів, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, довідки органу державної реєстрації актів цивільного стану, копії паспорта) своєю постановою змінює назву сторони виконавчого провадження. Така постанова виконавця приєднується до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Така постанова виконавця долучається до матеріалів виконавчого провадження.

З комплексного аналізу приписів чинного законодавства, яке регулює правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень, вбачається певний алгоритм та послідовність дій виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Більш того, з положень цих норм закону вбачається, що державний виконавець з власної ініціативи, або у випадку звернення до нього сторони виконавчого провадження з проханням звернутись з заявою про заміну назви сторони виконавчого провадження.

Отже, маючи копію паспорта виданого ОСОБА_2 26 листопада 2016 року та враховуючи те, що інші дані, які можуть ідентифікувати особу: дата та місце народження, реєстраційний номер платника податків, місце реєстрації є незмінними, державний виконавець своєю постановою може внести зміни щодо сторони -стягувача у даному виконавчому провадженні після його відкриття.

Невиконання державним виконавцем вимог законодавства про виконавче провадження в цій частині не може бути підставою для скасування оскаржуваних постанов.

Приймаючи до уваги, що виданий Врадіївським районним судом Миколаївської області виконавчий документ на виконання вироку суду відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», положеннями кримінального процесуального кодексу України не передбачено заміну сторони виконавчого провадження при виконанні вироку суду, державний виконавець наділений повноваженнями щодо зміни назви сторони виконавчого провадження після відкриття виконавчого провадження при наявності відповідних документів щодо зміни даних стягувача чи боржника, то державний виконавець при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження у даному випадку діяв в межах наданих йому повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Також колегія суддів не приймає до уваги як таке, що може бути підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, зазначення стягувачем у заяві про примусове виконання вироку суду реєстраційного номеру облікової картки платника податків, який належить боржникові, оскільки у виконавчому документі реквізити боржника зазначено вірно.

А тому, у суду першої інстанції були відсутні підстави для скасування постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27 жовтня 2017 року. Відкриття виконавчого провадження за вказаних обставин не призвело до порушення прав та законних інтересів боржника, який намагається у будь-який спосіб не виконувати рішення суду, що підтверджується матеріалами справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 17 травня 2005 року по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії виконання рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив скаргу та скасував постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду про поновлення ОСОБА_3 строку на звернення до суду виходячи з такого.

Так, під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід'ємними складовими права на суд, яке, в свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ilhan v. Turkey" зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи. Окрім цього, у справі "Bellet v. France" Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В основу забезпечення справедливого доступу до правосуддя покладено принцип рівності, який розглядається у цьому контексті як гарантії однакового масштабу доступу до судового захисту незалежно від його диференціації, з огляду на недопущення різного ставлення за однакових чи подібних обставин, що посягає на сутність змісту права на судовий захист.

А відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині з урахуванням викладеного, не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні ухвали було допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому ухвала суду першої інстанції в силу п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню та з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

В силу ст.141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 352 грн.40 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382, 450,451 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанови старшого державного виконавця Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про відкриття виконавчих проваджень - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який народився смт. Врадіївка Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2, відомості про місце роботи відсутні, на користь ОСОБА_2 судовй збір у розмірі 352 ( триста пятдесят дві) грн.40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

_____________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 19.07.2018 р.