__________________________________________________________________________________________________________________
справа № 520/8984/18
провадження № 2-о/520/387/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2018 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Літвінової І.А.

секретар судового засідання - Молодов В.С.

за участю:

заявника - ОСОБА_1;

представника заявника - адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ;

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту смерті. Заінтересована особа у справі - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що вона приходиться дочкою ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 на тимчасово окупованій території України, а саме - у місті Донецьк, Донецької області, Україна. Однак заявник позбавлена можливості зареєструвати вказаний факт в органах РАЦС України, оскільки документи про смерть ОСОБА_3 видані на тимчасово окупованій території та не створюють правових наслідків.

Заявник просить встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_9 на тимчасово окупованій території України у місті Донецьк, Донецької області, Україна.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник заяву підтримали й просять задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явився. Будь-яких заяв з процесуальних питань чи по суті справи суду не надавав.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази, доходить висновку про задоволення заяви, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

У відповідності до ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064.

За приписами ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22.11.2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 01.02.1966 року, та про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №237.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу 27 квітня 1985 року у місті Донецьк між громадянами України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, Відділом РАЦС Куйбишевського РВК м. Донецьк було зареєстровано шлюб про, що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 330. Дружині після укладення шлюбу присвоєно прізвище - «ОСОБА_1».

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 36 від 24.03.2018 року, гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Донецьк, Куйбишевського району (вул. Уржумська, буд. 150).

24 березня 2018 року, так званим «Куйбишевським відділом записів актів громадянського стану міста Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки» видане так зване «свідоцтво про смерть», в якому зазначено про те, що ІНФОРМАЦІЯ_8, у віці 84 років, помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заявник ОСОБА_1 звернулась до органу реєстрації актів цивільного стану з метою проведення офіційної реєстрації смерті батька та одержання легального документу.

Однак, 13.07.2018 року Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки на підтвердження факту його смерті надано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Отже, необхідність встановлення факту смерті ОСОБА_3 пов'язана із неможливість офіційно зареєструвати цей факт, оскільки він помер на території Донецької області, яка на цей час є тимчасово окупованою територією і документи видані органами та установами, створеними в порядку не передбаченому законами України, є недійсними. Тому заявник звернулася до суду із зазначеною заявою задля можливості в подальшому реалізувати свої законні права після смерті батька ОСОБА_3.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 13, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх видання.

Як встановлено судом смерть ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, настала ІНФОРМАЦІЯ_8 на території Куйбишевського району у місті Донецьк, яка відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 №252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» є територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 9 Закону №1207-VII встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Лоізіду проти Туреччини», «Кипр проти Туреччини»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», «Іласку та інші проти Молдови та Росії»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Отже, встановлюючи наявність факту смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд вважає за можливе прийняти в якості доказів документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

За обставинами справи вбачається, що встановлення факту смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, необхідне для захисту та реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника ОСОБА_1, а також для забезпечення встановленого в Україні правового порядку регулювання правових наслідків смерті фізичної особи. При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, можуть звернутися родичі такої особи або їх представники до суду за межами такої території.

З урахуванням зазначеного, враховуючи засади добросовісності, справедливості і розумності регулювання цивільно-правових відносин, суд вважає, що для цілей, передбачених ст. 317 ЦПК України, заявник ОСОБА_1 є особою, яка має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_10 року у «д. Шафеево, Юхалинский район, Удмуртская Республика Российская Федерация», паспорт громадянина України: НОМЕР_4 виданий 1999 року Куйбишевським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, дійсно помер ІНФОРМАЦІЯ_8 на території Куйбишевського району у місті Донецьк Донецької області, Україна.

Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст. 4, 13, 19, 89, 263-265, 268, 273, 293, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_1; паспорт громадянина України: НОМЕР_5, виданий Куйбишевським РВ ДМУ України 03.02.2011; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1), заінтересована особа - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті на тимчасово окупованій території України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця «д. Шафеево, Юхалинский район, Удмуртская Республика Российская Федерация», який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Визначити датою смерті ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) - ІНФОРМАЦІЯ_8.

Визначити місцем смерті ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) - АДРЕСА_3

Рішення суду є підставою для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2).

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення видати учасникам справи, негайно після його проголошення.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

У відповідності до частини четвертої статті 317 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою проголошення судового рішення є 23 липня 2018 року.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області.

Головуючий Літвінова І. А.