АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 609/1531/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Ящук Т.М.
Провадження № 22-ц/789/619/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря - Сидорко О.Д.

та сторін - представник ОСОБА_1- ОСОБА_2, представник ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 609/1531/15-ц за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 19 квітня 2018 у справі, ухваленого суддею Ящук Т.М., повний текст якого виготовлено 23 квітня 2018 року, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, 3-ї особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння, як частку у спільній сумісній власності подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

30.12.2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 12.09.1976 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6

Під час шлюбу в 1992 році придбали в квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 02.06.1992 року.

Після припинення шлюбних відносин в 2007 році, вона спільно із ОСОБА_6 здійснювали розпорядження нерухомим майном, майже всі витрати, пов'язані з утриманням квартири та господарських будівель здійснювала вона постійно, навіть не проживаючи там.

В 2013 році ОСОБА_5 дізналася із оголошення в газеті «Новини Шумщини» про те, що спірна квартира підлягає до реалізації і тоді ж дізналася, що її колишній чоловік та їх спільна дочка ОСОБА_3, визнали через суд дійсним договір купівлі - продажу квартири без її згоди, як співвласника, та за ОСОБА_3 було визнано право власності на спірну квартиру в цілому, яку вона в подальшому передала в іпотеку 3-ій особі та отримала позику, яку не повернула.

Оскільки спірна квартира та господарські будівлі придбані та збудовані за час шлюбу ОСОБА_5 із ОСОБА_6, то вважає їх спільною сумісною власністю подружжя, кожному з якого належить по 1/2 частині.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 19 квітня 2018 року ухвалено:

"Позов задовольнити.

Визнати квартиру з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1."

Додатковим рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2018 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати вищезазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у зв'язку з не з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що при розгляді справи судом не було залучено правонаступника померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_7, чим порушено норми процесуального права.

Зазначає, що неможливим було визнавати за позивачем право власності на 1/2 квартири коли власником всього житла була за рішення суду ОСОБА_8.

Вказує, що дане рішення порушує права ОСОБА_1 оскільки спірне майно знаходиться під арештом на виконання договору позики грошових коштів та іпотечного договору, укладених між ОСОБА_1 і ОСОБА_8

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечила, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Позивачка ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась хоч належним чином повідомлена про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у її відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира з господарськими будівлями і спорудами є спільною сумісною власністю подружжя, якою розпорядився співвласник нерухомого майна ОСОБА_6 без отримання письмової згоди на її відчуження від позивача, чим порушено було законні права позивача, як співвласника майна, а тому визнав за позивачкою право власності на 1/2 частину будинковолодіння, як частку у спільній сумісній власності подружжя.

Колегія суддів з даним висновком суду не погоджується.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1, виданого 12.09.1976 року Андрушівською сільською Радою Шумського району позивачка ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_6 і їй присвоєно прізвище ОСОБА_6 (а.с 19).

ОСОБА_10 і ОСОБА_6 08.02.2007 року розірвали шлюб, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданого 08.02.2007 року відділом РАЦС Шумського районного управління юстиції (а.с. 20).

22.03.2007 року ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 і їй присвоєно прізвище ОСОБА_11 (а.с. 20).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 16).

Перебуваючи у шлюбі ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу від 02.06.1992 року, посвідченого Шумською державною нотаріальною конторою купив у Шумської селищної Ради народних депутатів комунальну квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 22, 80 кв.м. (а.с. 15).

За ОСОБА_12 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 02.06.1992 року, що стверджується реєстраційним посвідченням, виданим Кременецьким МБТІ 21.07.1992 року (а.с. 14)

Рішенням Шумського районного суду від 28.12.2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання дійсним правочину і визнання права власності на домоволодіння було визнано дійсним із 01.08.2008 року договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, та визнано за ОСОБА_8 право власності на жилу квартиру АДРЕСА_1.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомоого майна, виданого 22.03.2018 року, № 118001093, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 13.01.2011 року за ОСОБА_8 на підставі рішення Шумського районного суду від 28.12.2010 року (а.с. 144-145).

Згідно зі статтею 22 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Аналогічні положення містить стаття 60 СК України.

Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до статі 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Позовні вимоги позивачка ОСОБА_5 обґрунтовувала тим, що рішенням Шумського районного суду від 28.12.2010 року, визнано дійсним договір купівлі - продажу спірної квартири, укладений між її колишнім чоловіком ОСОБА_6 та їхньою спільною дочкою ОСОБА_8, та визнано за ОСОБА_8 право власності на жилу квартиру з господарськими будівлями. Однак дане рішення на її думку є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки спірне майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і на його відчуження необхідна була її письмова згода яку вона не давала, а тому за нею слід визнати право власності на 1/2 частину спірного майна, як спільне майно подружжя набуте під час шлюбу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що можуть бути задоволені вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину спірного майна, як на майно набуте у власність під час шлюбу, як спільне майно подружжя, оскільки є чинним рішення Шумського районного суду від 28.12.2010 року, яким було визнано дійсним із 01.08.2008 року договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, та визнано за ОСОБА_8 право власності на вказану квартиру. Дане право власності не оспорено.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересу, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Ні в позовних вимогах , ні в суді першої інстанції позивачка не зазначила які саме її права, свободи чи інтереси порушує, не визнає чи оспорює відповідачка ОСОБА_3 Дані обставини при вирішенні спору залишились поза увагою суду.

З матеріалів справи вбачається що, один із подружжя ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року .

Слід зазначити ,що правовою основою регулювання порядку набуття права власності після смерті одного з подружжя є норми цивільного законодавства України про спадкове право.

Суд першої інстанції при розгляді справи не врахував ,що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина і наявні спадкоємці зокрема ОСОБА_7 та відповідно не залучив їх до участі у справі.

Однак на стадії апеляційного розгляду суд позбавлений можливості змінювати процесуальне положення учасників процесу та залучати до участі у справі відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, встановлені апеляційним судом порушення норм матеріального права, не повне встановлення обставин справи, які мали значення для її вирішення, вимоги ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення районного суду з ухваленням нового рішення у даній справі про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 19 квітня 2018 року скасувати.

Постановити нове рішення яким в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, 3-ї особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння, як частку у спільній сумісній власності подружжя відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 липня 2018 року.

Головуючий Шевчук Г.М.

Судді: Міщій О.Я.

Ткач З.Є.