Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2274/18 Головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні та користуванні житлом шляхом вселення , -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні та користуванні житлом шляхом вселення.

В позові зазначено, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський р-н, с. Новодніпровка, вул. Половкова, 24, що підтверджується договором куп івлі-продажу від 24.05.2005 року. Цей будинок він придбав разом з відповідачкою під час перебування у шлюбі. З ОСОБА_3 він перебував у шлюбі у період часу з 04.12.1999 року по 12.02.2015 року, який було розірвано за рішенням суду. Будинок розташований на земельній ділянці, яку він придбав на підставі договору дарування 21.08.2017 року. Після того як стосунки з відповідачкою погіршилися, він пішов з будинку, а ОСОБА_3 разом з їхнім сином залишилася там проживати. Згодом там поселився і співмешканець його колишньої дружини. Наразі він як співвласник житлового будинку позбавлений можливості користуватися будинком та земельною ділянкою, а будь-які розмови з відповідачкою щодо його вселення результатів не дають.

Посилаючись на ці обставини, просив вселити його до вказаного житла, зобовязати відповідачку не чинити йому перешкод у проживанні в будинку та надати ключ від цього житла.

В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та просив вселити його до вищезазначеного будинку в житлові кімнати, які позначені в технічному паспорті номерами 1-7 і 1-8, зобовязавши відповідачку не чинити йому перешкод у проживанні в будинку та надати ключ від вказаного будинку.

Рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4 до житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський р-н, с.Новодніпровка, вул. Половкова, 24.

Зобовязано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкод його проживання в будинку та надати йому ключ від будинку.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 1999 року по 12 лютого 2015 рік до часу його розірвання за рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області

Житловий будинок № 24 по вул. Половкова в с. Новодніпровка належить позивачу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2005 року, посвідченого нотаріусом Камянсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області та зареєстрованого в реєстрі за № 406. Право власності на житловий будинок вперше зареєстровано за ним в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.07.2005 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 10396375 Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке ММ БТІ».

13 вересня 2017 року було видано дублікат вказаного договору, який зареєстровано в реєстрі за № 389.

06 жовтня 2017 року за індексним номером 99506367 видано витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, яким підтверджується право приватної власності ОСОБА_4 на житловий будинок, загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., розташований в с. Новодніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, вул. Половкова, 24.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_4, уклавши договір про охоронні послуги з охоронною фірмою «Охорона-Скіф», спробував вселитися до належного йому будинку. Відповідач перешкоджала позивачу у вселенні до будинку, що підтверджено матеріалами про звернення ОСОБА_4 із заявою до Камянсько-Дніпровського РВ УМВС України. Згідно з висновками Камянсько-Дніпровського ВП Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області від 19.10.2017 року та 08.11.2017 року ОСОБА_3 не пускала ОСОБА_4 до будинку, перешкоджала в проведенні обмірювання будинку працівником БТІ (а.с. 108-109).

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону .Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним ( нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом дії.

За ст. 155 ЖК України, жилі будинки ( квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивач є власником спірного житлового будинку, відповідач безпідставно чинить перешкоди щодо вільного здійснення права позивача на користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні, і повторної перевірки ці доводи не потребують.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: