АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: №22-ц/791/931/18 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 квітня 2018 року, у складі судді Дорошинської В.Е., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дім-2. Нерухомість" про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись, зокрема, на ст.ст.570, 657 ЦК України, просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 25000 грн, які складаються з:

--- суму авансу в розмірі 12500 грн,

--- неустойку в розмірі 12500 грн, а також судові витрати.

Позов обґрунтував наступним. 05 серпня 2016 року він та ОСОБА_3 уклали попередній договір купівлі-продажу нерухомості, в присутності сприяння Агентства нерухомості ТОВ "Дім-2" в особі директора ОСОБА_5 Відповідно до договору сторони домовились, що ними 05.10.2016 року буде укладено договір купівлі-продажу частини домоволодіння за адресою: м. Херсон, вул.6 Верьовчина,97. Умовами договору було обумовлено ціну 337500грн. Крім того відповідно до умов договору ним на підтвердження наміру придбання частини будинку було сплачено відповідачу грошові кошти в сумі 12500 грн. Проте, відповідач ухилилась від укладання договору, не зявилась до нотаріуса в обумовлений час, відмовлялась від спілкування, чим порушила умови договору та не дотрималась свого зобовязання, у зв'язку із чим просить задовольнити позов.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити в позові, посилаючись на те, що позивач не надав суду жодного підтвердження звернення його до відповідача з проханням укласти договір, а також на те, що саме позивач відмовився від укладення договору купівлі-продажу, хоча понад 6 місяців після настання дати укладення договору запевняв, що придбає будинок, як тільки отримає кошти.

У відповіді на відзив представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що оскільки між сторонами договір в установленому порядку укладений не був, то сума в 12500грн. є авансом, який підлягає поверненню.

Оскаржуваним рішенням від 16 квітня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором від 05 серпня 2016 року в розмірі 25000грн (12500грн сума авансу відповідно до п.3.7. Договору; 12500грн неустойку відповідно до п.3.10 Договору), а також судові витрати в сумі 551,20грн та витрати на правову допомогу в сумі 550грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2, діючий в інтересах відповідача, просить скасувати зазначене рішення й ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи. Зокрема вважає, що судом невірно встановлено правову природу правовідносин, оскільки отримання відповідачем 12500 грн свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин. Також вказав, що суд не мотивував свої висновки та не вказав в чому полягало необґрунтоване ухилення відповідача від укладення основного договору та не послався на докази з цього приводу. Крім того зазначив, що судом не перевірено та не враховано, що позивач не мав необхідної суми коштів для придбання квартири, а позивач не надав суду доказів внесення коштів на поточний рахунок банку або на депозит приватного нотаріуса. Також вважає, що судом не встановлено фактичне понесення судових витрат.

Відповідно до п.6 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Указом Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" було постановлено ліквідувати Апеляційний суд Херсонської області та утворити Херсонський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Херсонську область, з місцезнаходженням у місті Херсоні.

Однак, згідно з п.3 Розділу XІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що набрав чинності з 30.09.2016 року, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Також, відповідно до п.8 ст.1 Розділу XІІІ "Перехідні положення" ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи наведене, оскільки Херсонський апеляційний суд як новоутворений суд свою роботу ще не розпочав, то до утворення останнього його повноваження продовжує здійснювати Апеляційний суд Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до договору від 05 серпня 2016 року, укладеного в простій письмовій формі між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_4 (покупцем), в присутності та сприянні Агентства нерухомості ТОВ "Дім-2" в особі директора ОСОБА_5:

--- сторони домовились про те, що не пізніше 05 вересня 2016 року укладуть договір відчуження нерухомості (основний договір), за яким продавець зобов'язався передати у власність покупцю частину будинку, який знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. 6 Вірьовчина, буд.7 (п.1.1);

--- відчуження об'єкту буде здійснено за 330500 грн, що на день підписання попереднього договору є еквівалентом 13000 доларів США за курсом продажу 1 долар США = 25 грн (п.2.1);

--- у разі зміни курсу долара США до гривні, сторони домовились про те, що ціна об'єкту продажу у гривнах буде еквівалентна 13500 доларів США (п.2.2);

--- угоду по відчуженню вказаного майна сторони вирішили нотаріально завірити у нотаріуса ОСОБА_6 (п.2.3.1);

--- продавець зобов'язався підготувати та зібрати (отримати) всі документи, які необхідні для нотаріального посвідчення основного договору, у тому числі надати довідку про склад сім'ї, про відсутність заборгованості по комунальним та інших платежах, пов'язаних з об'єктом у термін до 05 серпня 2016 року (п.2.3.2);

--- на підтвердження істинних намірів щодо майбутнього укладення основного договору покупець передає продавцю грошову суму у розмірі 12500 грн, що на момент підписання договору є еквівалентом 500 доларів США за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 25 грн) (п.3.7);

--- факт підписання сторонами цього договору свідчить про фактичну передачу грошей за п.3.7 (п.3.8);

--- при оформленні основного договору сума, яка підлягає передачі покупцем продавцю, буде зменшена на суму, яка була передана за цим договором (п.3.9);

--- сторони домовились про те, що у разі, якщо за невиконання даного договору відповідальний продавець, то він зобов'язаний у триденний строк повернути покупцю аванс у сумі, вказаній у п.3.7 цього договору, а також додатково сплатити неустойку (штраф) у розмірі суми авансу (п.3.10);

--- у разі, коли за невиконання даного договору відповідальний покупець, отримана продавцем грошова сума за п.3.7 цього договору покупцю не повертається, ці кошти зараховуються як неустойка (штраф) (п.3.11);

--- у разі невиконання сторонами зобов'язань стосовно укладення основного договору у зв'язку із обставинами, які не залежать від волі сторін (форс-мажор), то покупцю повертається готівкою вказана у п.3.7 сума (п.3.14) (а.с.7).

Договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна між сторонами укладено не було.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, договір купівлі-продажу обєкту нерухомості сторонами укладений не був, а сторони, уклавши 05.08.2016 року договір, лише домовились про укладення основного договору в майбутньому, а тому передана позивачем відповідачеві сума в розмірі 12500грн, є авансом, який підлягає стягненню. Крім того, суд виходив з того, що відповідно до умов договору відповідач повинен сплатити неустойку в сумі 12500грн. При вирішенні питання щодо судових витрат суд керувався загальними правилами ст.141 ЦПК України та вирішив стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн, а також стягненню підлягають документально підтвердженні витрати на правову допомогу в сумі 550грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 01.12.2016 року та актом виконаних робіт від 01.12.2016 року.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки до нього він дійшов при неповному з'ясуванні обставин справи та порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.635 ЦК України: попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч.1); Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч.2); Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч.3); Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч.4).

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За положеннями ст.570 ЦК України:

--- завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання (ч.1);

--- якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ч.2).

Неустойкою відповідно до ст.549 ЦК України (штрафом, пенею) є грошова сума або інше мано, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Як встановлено, договір від 05.08.2016 року укладено сторонами у простій письмовій формі, тобто, не у формі, встановленій для основного договору (а саме нотаріально посвідченій), а тому вказаний договір не можна вважати попереднім договором в розумінні ст.635 ЦК України. Він є по суті договором про наміри, таким його і слід сприймати.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передані у момент підписання у простій письмовій формі договору від 05.08.2016 року позивачем відповідачу грошові кошти в сумі 12500 грн, відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України є авансом, який підлягає поверненню.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з принципу диспозитивності, враховуючи заявлені вимоги про стягнення коштів саме у гривнях, не визначаючи їх за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Що стосується вимоги про стягнення суми штрафу в розмірі 100% авансу, то апеляційний суд виходить з такого.

При підписанні договору від 05.08.2016 року, який по суті є домовленістю про купівлю в майбутньому частини нерухомого майна, сторони домовились про те, що у разі, якщо за невиконання даного договору відповідальний продавець, то він зобов'язаний у триденний строк повернути покупцю аванс у сумі, вказаній у п.3.7 цього договору, а також додатково сплатити неустойку (штраф) у розмірі суми авансу (п.3.10). За п.3.10 попереднього договору передбачено сплату штрафу в розмірі авансу, вказаного у п.3.7 (тобто, 12500грн, що на день укладення договору за курсом НБУ складала 500 доларів США). Також сторони домовились і про те, що у разі, коли за невиконання даного договору відповідальний покупець, отримана продавцем грошова сума за п.3.7 цього договору покупцю не повертається, ці кошти зараховуються як неустойка (штраф) (п.3.11).

У справі позивачем належними доказами не доведено наявність вини відповідача в неукладенні договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, тобто позивач не довели, що саме протилежна відповідач відмовилась від укладення договору. З приводу цього, крім усних посилань кожної із сторін на відповідальність іншої сторони, відсутні жодні докази, а рішення суду не може грунтуватися на припущеннях.

З огляду на вказане, вимога про стягнення суми штрафу в розмірі 100% авансу задоволенню не підлягає.

Таким чином, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення суми авансу в розмірі 12500грн. та відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання на отримання відповідачем 12500грн, що свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, не можуть бути прийняті до уваги в якості підстав для відмови в позові в повному обсязі, оскільки сума авансу стягується у відповідності до положення ч.2 ст.570 ЦК України. Також слід залишити поза увагою й посилання на невмотивованість висновків суду, оскільки рішення суду в частині стягнення суми авансу належним чином мотивоване. Крім того, слід залишити поза увагою й посилання скаржника на невстановлення судом наявності у позивача необхідної суми коштів для придбання квартири, ненадання доказів внесення коштів на поточний рахунок банку або на депозит приватного нотаріуса, оскільки вказані факти не входять до предмета доказування у цій справі. До того ж сторони не домовлялись про депонування грошових сум у депозиті нотаріуса з метою виконання зобов'язання. Крім того, підлягають відхиленню й доводи щодо невстановлення фактичного понесення судових витрат, оскільки матеріали справи містять документально підтвердженні витрати на сплату судового збору в сумі 551,20грн. (а.с.1) та на правову допомогу в розмірі 500грн (договір №10 про надання юридичних послуг від 01.12.2016р, акт виконаних робіт до вказаного договору від 01.12.2016р, розрахунок вартості наданих послуг, квитанція від 02.12.2016р).

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2);

--- при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч.10).

Колегія суддів враховує, що суд першої інстанції помилково стягнув витрати на правову допомогу в розмірі 550грн, оскільки матеріалами справи, а саме квитанцією від 02.12.2016р про сплату ОСОБА_4 ПП "Юридичне бюро Данилова" 500грн (а.с.11) доведено сплату витрат на правову допомогу в розмірі 500грн.

На думку Апеляційного суду розмір витрат на оплату послуг адвоката у цій справі є співмірним із складністю справи та виконанням адвокатом робіт й надання послуг, співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання робіт та обсягом робіт й виконання послуг. Вказане є підставою для стягнення вказаного розміру витрат на правничу допомогу.

При поданні позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 551,20грн (а.с.1), а за подання апеляційної скарги відповідач сплатила судовий збір (а.с.85) в установленому розмірі 826,80грн (551,20грн х 150%).

Позовні вимоги задоволено на 50%, а тому на позивача та відповідача покладаються судові витрати, понесені протилежною стороною, а саме: на позивача 1/2 частину сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги, тобто 413,40грн (826,80грн х 1/2); на відповідача 1/2 частину сплаченого позивачем судового збору за подання позову, тобто 275,60грн (551,20грн х 1/2) та 1/2 витрат на правову допомогу, тобто 250,00грн (500грн х 1/2).

З урахуванням ч.10 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 112,20грн судових витрат (275,60грн + 250,00грн 413,40грн).

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 квітня 2018 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дім-2. Нерухомість" про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму авансу в розмірі 12500,00грн та судові витрати в розмірі 112,20грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_7

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_8

_ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1