Провадження № 2/521/2807/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» липня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді - Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання - Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «LOMAR CHARTERS Limited» про відшкодування шкоди, завданої здоровю,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом до ОСОБА_2 «LOMAR CHARTERS Limited», посилаючись на те, що із позивачем, під час виконання трудових обовязків на підставі трудового контракту від 05 травня 2014 року на відповідача ОСОБА_2 "LOMAR CHARTERS Limited" на судні «NAIROBI» (прапор острову Мальта, IMO 9064786) на посаді кухаря стався тоніко-клонічний припадок (інфаркт головного мозку). Після чого йому була встановлена друга група інвалідності, яка свідчить про постійну втрату працездатності. Позивач вважає отриману хворобу пов'язаною з виконанням ним трудових обов'язків та з наведених підстав просить суд стягнути з відповідача заборгованість із відшкодування шкоди, завданої здоровю, за період з 29 квітня 2015 року по 30 жовтня 2017 року у розмірі 51000 доларів США, шкоду, завдану здоровю, за три роки наперед за період з 30 жовтня 2017 року по 30 жовтня 2020 року у розмірі 61200 доларів США, компенсацію у звязку з непрацездатністю у розмірі 95949 доларів США, моральну шкоду у розмірі 45 000 доларів США та зобовязати відповідача сплатити щомісячно починаючи з 31 жовтня 2020 року шкоду, завдану здоровю, у розмірі 1700 доларів США.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017року позов ОСОБА_1 був задоволений у повному обсязі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018року заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «LOMAR CHARTERS Limited» про відшкодування шкоди, завданої здоровю було скасовано, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, про що надав письмовий відзив.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до індивідуального контракту про найм, який був укладений між ОСОБА_1 та компанією «LOMAR CHARTERS Limited», позивач з 05 травня 2014 року виконував обовязки старшого кухаря на судні «NAIROBI» (прапор острову Мальта, IMO 9064786).

Згідно ст. 8 Кодексу законів про працю України, трудові відносини громадян України, які працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях України, регулюються відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до ст. 56 Закону України Про міжнародне приватне право, до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 92 Конвенції ООН з морського права, судно повинно плавати під прапором тільки однієї держави та, окрім виключних випадків, прямо передбачених в міжнародних договорах або в цій Конвенції, підпорядковується її виключній юрисдикції. Таким чином, оскільки судно перебувало під прапором Мальти, на його борту діяли закони саме цієї держави.

Отже, трудові правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються Контрактом, відповідною колективною угодою та матеріальним правом Мальти.

Як зазначав позивач у позовній заяві, 01 листопада 2014 року приблизно о 10:00 годин у останнього трапився тоніко-клінічний припадок (інфаркт головного мозку)під час стоянки судна на рейді порту Дубай (ОАЕ). Члени екіпажу негайно надали позивачу першу медичну допомогу на борту. Одразу ж капітан судна сповістив про інцидент берегові служби та викликав до судна спеціальний катер, який транспортував позивача на берег до місцевої лікарні Canadian Specialist Hospital. Представники Судновласника (відповідача) в ОАЕ організували та повністю оплатили госпіталізацію та лікування позивача в лікарні у період з 01 листопада 2014 року до 09. листопада 2014 року. Після виписки з лікарні позивача поселили до місцевого готелю «АМБАСАДОР», в якому він проживав до 12 листопада 2014 року, після чого відповідач організував переліт та репатріацію моряка до України.

Позивачу спеціалістами лікарні Canadian Specialist Hospital (Дубай, ОАЕ) на дату його виписки 09 листопада 2014 року був встановлений діагноз «старий обширний інфаркт в області правої (центральної) церебральної артерії, що підтверджується даними компютерної томографії».

Після репатріації ОСОБА_1продовжив амбулаторне лікування в Міській поліклініці м. Одеси, про що свідчать листки непрацездатності, додані до позовної заяви. Діагноз, встановлений українськими лікарями - гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним перебігом". Крім того, в листках непрацездатності вказано, що причиною захворювання та тимчасової втрати працездатності є загальне захворювання, тобто жодним чином не повязане з перебуванням ОСОБА_1 на судні чи виконанням ним трудових обовязків на судні.

В позовній заяві позивач зазначає, що з урахуванням ознак стійкої втрати працездатності, 29 квітня 2015 року Малиновська міжрайонна медико-соціальна експертна комісія визначила позивачу другу групу інвалідності на строк до 01 травня 2016 року, що підтверджується Довідкою до акту огляду МСЕК №771390 від 29 квітня 2015 року.

Відповідно до пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 року №1317), причинами інвалідності можуть бути, зокрема: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров'я); професійне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, тощо.

Як визначено в Довідці МСЕК №771390 від 29 квітня 2015 року, причиною інвалідності ОСОБА_1є саме загальне захворювання, тобто втрата позивачем працездатності жодним чином не повязана з працевлаштуванням моряка на судні.

Згідно п. 7 Довідки МСЕК №771390 від 29 квітня 2015 року, інвалідність позивача була визначена за результатами повторного огляду інваліда.

Відповідно до п. 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (затверджено Постановою КМУ від 03.12.2009 року №1317), повторний огляд інвалідів з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров'я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

Проте позивач не надав суду жодного медичного документу/висновку (зокрема, акт МСЕК тощо), на підтвердження офіційних причин інвалідності та наявності будь-якого звязку між службою на судні за контрактом та хворобою моряка, що спричинила інвалідність.

Отже, з урахуванням п. 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності(затверджено Постановою КМУ від 03.12.2009 року №1317), повторний огляд інвалідів з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров'я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

Таким чином, з Довідки МСЕК від 29.04.2015 року вбачається, що раніше позивач вже проходив огляд МСЕК та йому вже була визначена інвалідність.

З урахуванням приписів п. 22 Положення щодо періодичності проведення оглядів МСЕК (раз на один- три роки), очевидним є той факт, що попередній огляд МСЕК позивач пройшов не пізніше квітня-травня 2014 року, тобто напередодні укладання між позивачем та відповідачем трудового контракту від 05 травня 2014 року.

Цей факт свідчить, що ОСОБА_1приховав від відповідача дійсний стан свого здоровя, чим грубо порушив порядок та умови працевлаштування на судно, а також поставив під загрозу не лише своє життя, а життя інших членів екіпажу судна.

Інвалідність ОСОБА_1 була вперше встановлена до його працевлаштування на судно та укладення контракту з відповідачем.

Відповідно до умов п. 1 Контракту, укладеного між позивачем та відповідачем, його умови починають діяти з моменту початку роботи та на період, зазначений нижче відповідно до та за умови дотримання Умов Роботи (УР), зміст яких Моряк (позивач) підтверджує, що йому була надана можливість ознайомитися зі змістом УР та провести необхідні консультації, а також підтверджує, що прочитав, зрозумів та погоджується дотримуватись умов роботи, а саме: Частина 1 УР:Українська колективна угода Міжнародної федерації робітників транспорту Міжнародного переговорного форуму Загальні витрати з підготовки та утримання екіпажу (Профспілка робітників морського транспорту України) від 01.04.2012 року(UKRAINIAN ITF ТСС MTWTUU); Частина 2 УР: Проформа Міжнародної федерації робітників транспорту Загальні витрати з підготовки та утримання екіпажу Частина 11 від 01.11.2012 року(ITF ТСС Part II).

Відповідно до п. 24.1. ст. 24 Колективної угоди (Втрата працездатності), моряк, який втратив працездатність внаслідок нещасного випадку під час роботи в ОСОБА_2 незалежно від наявності провини, включаючи нещасні випадки, що сталися під час слідування на судно або у зворотному напрямку, і чия працездатність як моряка була втрачена в результаті такого нещасного випадку, не враховуючи втрату працездатності внаслідок умисних дій, має право на компенсацію, а також на лікарняні виплати згідно з положеннями цієї угоди.

Отже Колективна угода визначає, що обовязковою умовою для виплати компенсації даного виду є отримання моряком травми в результаті нещасного випадку у період працевлаштування на судні. Проте в період служби позивача на судні не було зафіксовано жодного випадку (нещасного випадку), наприклад, падіння з висоти, зіткнення, травми під час операцій з вантажем тощо, який би міг спричинити травму позивача та втрату ним працездатності.

На підтвердження вказаного ОСОБА_3, який на час інциденту з позивачем займав посаду капітана судна, підписав нотаріально засвідчену заяву (афідевіт від 13 лютого 2017 року, в якій підтвердив наступні факти та обставини: 01 листопада 2014 року під час перебування судна на якірній стоянці на рейді порту Дубай (ОАЕ) у ОСОБА_1 раптово відбувся приступ епілепсії та мала місце втрата свідомості. Члени екіпажу належним чином надавали ОСОБА_1 першу медичну допомогу, після чого представники судновласника негайно організували евакуацію моряка з борту судна та його подальшу госпіталізацію до місцевої лікарні на березі; За весь період служби ОСОБА_3 на судні (20 жовтня 2014 року до 19 грудня 2014 року), включаючи день 01 листопада 2014 року, на борту не трапилось жодного нещасного випадку, що міг би спричинити будь-яку шкоду здоров 'ю членів екіпажу та/або пошкодити вантаж, корпус та/або механізмам судна. Все суднове обладнання та системи (включаючи системи кондиціонування та вентиляції) працювали в нормальному функціональному режимі протягом всього періоду служби ОСОБА_3 на борту судна. Капітан ОСОБА_3 засвідчив готовність підтвердити вищевикладене в компетентному суді під присягою за необхідності та за першої можливості.

Також слід зазначити, що діагноз позивача (гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним перебігом, інфаркт головного мозку, обширний патологічний процес в головному мозку)не може бути результатом травми (навіть за наявності такої під час служби на судні) та жодним чином взагалі не повязано з роботою на судні, оскільки таке захворювання належить до природних патологій здоровя та існувало задовгодо працевлаштування позивача на судно за контрактом.

Встановлено, що судно було належним чином укомплектовано екіпажем та повністю безпечне для експлуатації щодо здійснення торговельного судноплавства незалежно від району плавання, про що свідчать відповідні свідоцтва та сертифікати, видані у відповідності до міжнародних конвенцій.

Таким чином, враховуючи, що захворювання та інвалідність ОСОБА_1не є наслідком нещасного випадку на судні, позовні вимоги позивача щодо стягнення компенсації на випадок втрати працездатності в розмірі 95949,00 доларів США є безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Положеннями п. 24.2 ст. 24 Колективної угоди (Втрата працездатності) встановлена процедура визначення ступеню непрацездатності моряка -непрацездатність моряка повинна бути визначена лікарем, призначеним ОСОБА_2 (відповідачем). Якщо лікар, призначений від імені та за дорученням моряка, не погоджується з висновками, за спільним рішенням ОСОБА_2 та моряка може бути призначений третій лікар, рішення якого має бути остаточним та обов'язковим для обох сторін.

З метою виявлення причинно-наслідкового звязку між службою ОСОБА_1на судні та його хворобою (втратою працездатності), а також для врегулювання питання відносно правомірності вимог позивача щодо виплати йому контрактної компенсації, наприкінці 2015 року за згодою позивача було організовано проведення незалежного медичного огляду стану здоров'я позивача лікарями Медичного центру ПП ЛІДЕР-МАРІН. Медичний огляд проводився комісією у складі лікаря-терапевта вищої категорії ОСОБА_4 (голова комісії) та директора Медичного центру, кандидата медичних наук ОСОБА_5 За результатами огляду комісією лікарів складено та підписано Консультативний висновок (копія додається) та дійшла наступних висновків (діагнозу):

Ретроспективний аналіз стану здоровя ОСОБА_1 дозволяє зробити висновок, що його статус на теперішній час є продовженням патологічного процесу в головному мозку, що вперше виник з його слів та слів його дружини в 2013 році. На підставі даних медичного звіту від 06.11.2014 року з описом МРТ картини, раніше вже мав місце обширний правосторонній лобно-темінний інфаркт мозку (описаний як старий).Перераховане вище дозволяє зробити висновок про прогресування патологічного пронесу в головному мозку з 2013 року, тобто до періоду прибуття ОСОБА_1 на судно в 2014 році, до теперішнього часу, включаючи приступ , що стався в травні, а потім в грудні 2015 році;Епілептична активність, що спостерігається у пацієнта протягом вищевказаного періоду часу, також повязана з існуванням патологічних осередків в головному мозку; Обширний патологічний процес (що займає більше половини правої півкулі мозку) є причиною непрацездатності.

Таким чином, за результатами незалежного медичного огляду комісія лікарів дійшла висновку, що хвороба та інвалідність ОСОБА_6 жодним чином не повязані з його працевлаштуванням на Судні, а є результатом патологічного процесу в головному мозку, що триває з 2013 року, а також існуванням патологічних осередків в головному мозку.

Положення Контракту та Колективного договору передбачають виплату лише контрактної компенсації за втрату працездатності, що настала внаслідок нещасного випадку на судні (за наявності відповідних підстав). Будь-яких інших компенсацій, в тому числі компенсацію втраченого заробітку, моральної шкоди Колективна угода не передбачає взагалі. Незважаючи на це, ОСОБА_6 не має права на отримання вказаних компенсацій навіть з урахуванням положень українського матеріального права.

Вимоги ОСОБА_6про відшкодування втраченого заробітку є необґрунтованими та безпідставними.

З системного аналізу положень статті 1166 ЦК України, судової практики, а також роз'яснень судових органів - Постанова Пленуму ВСУ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 року №6 (далі - "Постанова №6 від 27.03.1992 року) та Постанова Пленуму ВССУ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 року №4 (далі - Постанова №4 від 01.03.2013 року), вбачається, що відповідальність за заподіяння шкоди настає лише за наявності таких умов, сукупність яких є підставою для покладання на особу цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди (склад цивільного правопорушення): шкода;протиправність поведінки заподіювана шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою;вина заподіювана шкоди.

Під виною у зобовязаннях про відшкодування шкоди мається на увазі негативне психічне ставлення особи до її протиправного діяння та його наслідків.Вина можлива у формі умислу та необережності. Умисел означає, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх негативні наслідки і бажала настання шкоди.

Однією з головних умов для виникнення зобовязання про відшкодування майнової шкоди є неправомірний характер дій, що спричинили майнову шкоду, за наявності вини особи. Однак в даній справі ані судом, ані іншим компетентним органом влади будь-якої держави не була встановлена наявність у діях та/або бездіяльності та/або рішеннях відповідача ознак неправомірності, що спричинили хвороби позивача та втрату ним працездатності. Жодними доказами в матеріалах справи не підтверджується та не встановлюється вина відповідача(його службових, посадових осіб) за втрату позивачем працездатності, що є необхідною умовою (елементом складу цивільного правопорушення) для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

З урахуванням вищевказаного, відсутні підстави для відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя на підставі статей 1166, 1195, 1197, 1202 ЦК України, на які посилається позивач, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення відповідача.

По-перше, позивач не надав суду жодних доказів, а суд дійшов до передчасного висновку щодо підтвердження протиправності поведінки відповідача та навіть не вказує, які саме норми, положення, стандарти, вимоги тощо, були фактично порушені відповідачем, що в результаті призвело до інфаркту головного мозку позивача, його захворювання (гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним перебігом) та втрати позивачем працездатності (друга група інвалідності за загальним захворюванням).

Висновки суду про несприятливі температурні умови та відсутність кондиціювання не підтверджуються жодними доказами у матеріалах справи;

По-друге, позивач не надав суду будь-яких доказів (зокрема рішення суду та/або іншого компетентного органу) на підтвердження наявності вини у діях, бездіяльності або рішеннях відповідача (його службових, посадових осіб), що призвели до захворювання та інвалідності позивача;

Враховуючи відсутність факту винної протиправної поведінки відповідача, вбачається очевидним та логічним відсутність безпосереднього звязку між винною поведінкою та завданою позивачу шкодою, про наявність якого безпідставно стверджує позивач.

Натомість доводи позивача спростовуються іншими доказами у справі, а саме: довідкою до акту огляду МСЕК №771390 від 29 квітні 2015 року та консультативним висновком медичного центру ПП Лідер-Марін. Таким чином, вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої здоровю, за період з 29 квітня 2015 року по 30 жовтня 2017 року, а також щомісячно до кінця життя є безпідставними та необґрунтованими.

Відсутня дія (вилив) джерела підвищеної небезпеки на стан здоровя позивача, а також причинно-наслідковий звязок з захворюванням/інвалідністю позивач.

У позовній заяві позивач посилається на статтю 1187 ЦК України та стверджує, що шкода його здоровю була завдана внаслідок експлуатації судна, як джерела підвищеної небезпеки. Однак така позиція позивача є абсолютно необґрунтованою та безпідставною з огляду на наступне.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства, що регулює відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийняв Постанову №4 від 01.03.2013 року, якою надав судам відповідні розяснення. В пункті 4 Постанови №4 від 01.03.2013 року вказано, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей обєктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч) (п. 5 Постанови №4 від 01.03.2013 року).

Відповідно до ч. З ст. 1166, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, п. 2 Постанови №6 від 27.03.1992 року, и.п. 2, 4, 5, 7 Постанови №4 від 01.03.2013 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди завданої здоров'ю джерелом підвищеної небезпеки підлягають: наявність такої шкоди, та завдання її саме джерелом підвищеної небезпеки (з з'ясуванням обставин використання джерела підвищеної небезпеки за прямим призначенням), наявність або відсутність умислу потерпілого щодо отримання шкоди.

З положень ст. 81 ЦПК України та розяснень п. 4 Постанови №4 від 01.03.2013 року вбачається, що позивач зобовязаний подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що Відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Однак у даній справі позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того факту, що його захворювання та інвалідність стали наслідком цілеспрямованої діяльності судна, як джерела підвищеної небезпеки, за відсутності умислу або необережності відповідача. Також позивач не підтвердив, які саме шкідливі властивості судна та у який спосіб вплинули та спричинили втрату позивачем працездатності.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є незаконними та не піддягають задоволенню.

Правові підстави для притягнення особи до відповідальності за завдану моральну шкоду встановлюються ст. 1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Однак жодним компетентним державним органом чи установою не була встановлена наявність причинно-наслідкового зв'язку між захворюванням, загостренням захворювання позивача, встановленням позивачу інвалідності та виконанням ним трудових обов'язків за Контрактом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - "Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Однак жодних ознак правопорушення в діях відповідача жодним уповноваженим органом чи офіційною установою встановлено не було.

Згідно п. 4 Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, зокрема, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Однак, визначаючи суми компенсації моральної шкоди в розмірі 45 000,00 доларів США, позивач керувався лише власним внутрішнім переконанням за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції та обгрун тування суми вимоги.

Зважаючи на вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості із відшкодування шкоди, завданої здоровю, за період з 29 квітня 2015 року по 30 жовтня 2017року у розмірі 51 000 доларів США; шкоди, завданої здоровю, за три роки наперед за період з ЗО жовтня 2017року по 30 жовтня 2020 року у розмірі 61 200 доларів США; моральної шкоди у розмірі 45 000 доларів США; щомісячно починаючи з 31 жовтня 2020 року шкоди, завданої здоровю, у розмірі 1700 доларів США, не підлягають задоволенню з огляду на їх безпідставність та необгрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_6 не надав суду докази порушення його прав відповідачем.

І лише у разі порушення таких прав позивач може звернутися до суду за їх захистом, обравши відповідний ефективний спосіб захисту права.

В даному випадку, позивач не надав суду належних, допустимих, переконливих доказів у обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.ст.76,81 ЦПК України.

Крім того, позивач при розгляді справи не надала суду докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Відтак, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 136 ЦПК з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, останній звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2-14, 76-81, 83, 89, 136, 258-259, 263-265, 268, 273,352,354-356 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «LOMAR CHARTERS Limited» про відшкодування шкоди, завданої здоровю відмовити у повному обсязі.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

Повний текст рішення складений 09 липня 2018року.