Справа № 444/1511/17
Провадження № 2/444/81/2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району, ОСОБА_3, 3-ті особи : ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель за № 33 по вул. Незалежності в селі Стронятин Жовківського району Львівської області.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй належить на праві приватної власності 1/2 частина житлового будинку, з приналежними до нього господарськими будівлями № 33 по вул. Незалежності в селі Стронятин, Жовківського району Львівської області, яку вона отримала згідно договору дарування від тітки (маминої сестри) ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області 28.12.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 991.

Зазначає, що право власності на 1/2 частину житлового будинку, з приналежними до нього господарськими будівлями № 33 по вул. Незалежності в селі Стронятин, Жовківського району Львівської області зареєстровано ДКП Червоноградським МБТІ Львівської області 05.02.2007 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності. Право власності ОСОБА_9 В Т. на 1/2 будинку підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Жовківького району 15.08.2006 року на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області від 29.06. 2006 року № 02 т, зареєстроване Червоноградським ДКП МБТІ 29.08.2006 року в книзі № 1 за номером запису 141, про що зроблено запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 15730804.

Крім цього зазначає, що ОСОБА_9 стала власником 1/2 частини згаданого будинку, який належав її матері, а позивача бабці, ОСОБА_10 у відповідно до волі матері викладеній в Заповіті, посвідченого ОСОБА_2 сільською радою 17.05.1985 року. В заповіті ОСОБА_10, проживаюча в ІНФОРМАЦІЯ_1, на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким заповіла все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в рівних долях.

ОСОБА_10 померла 24.09.1989 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 37 від 25.09.1989 року зробленим виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області та свідоцтвом про смерть, виданим Жовківським РВ РАЦС ГТУЮ у Львівській області 23.06.2017 року серія 1-СГ № 466823. Після смерті ОСОБА_10 залишився житловий будинок збудований в 1930-1949 роках за адресою село Стронятин, Жовківського району Львівської області, власником якого вона була та земельна ділянки площею 0,26 га, яка знаходилась в її користуванні, що підтверджується Випискою з погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради с. Стронятин станом на 1983-1985 роки Особовий рахунок № 1054 а. та Випискою з погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради с. Стронятин станом на 06.05.2014 рік Особовий рахунок № 1079. Будівельний паспорт на будинок та інші правовстановлюючі документи не виготовлялися, оскільки на той час не були передбачені законодавством.

Вказує, що після смерті в 1989 році бабці ОСОБА_10 її тітка ОСОБА_9 за домовленістю з сестрами ОСОБА_11 (дівоче ОСОБА_12 Т.) та ОСОБА_13 (мама позивача - дівоче ОСОБА_14 Т.), які відмовились від спадщини на її користь, єдина із 3-х сестер, вступила у повне володіння та управління вказаним нерухомим майном, тобто фактично прийняла спадщину після смерті матері. Однак, у визначений законом строк ніхто не звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини. Тітка ОСОБА_11 у віці 73 років померла 19.07.2004 році, реєстрація смерті проведена Міським відділом державної РАЦС PC Львівського МУЮ 19.07.2004 року актовий запис № 4612, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 8, виданим Жовківським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області від 27.06. 2017 року.

Крім цього вказує, що ОСОБА_11, яка проживала у м. Львові, за життя свою частку згідно заповіту у спадщині не прийняла, не виділяла і не реєструвала, після смерті останньої ніхто з 1 -ї черги спадкоємців за законом не прийняв спадщину і не звертався із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Випискою з погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради с. Стронятин станом на 1996-2000 роки Особовий рахунок № 1076 та Довідкою КП ЛОР „ Червоноградське МЕТІ від 06.06.2014 року № 2693, Довідкою КП ЛОР „ Червоноградське МБТІ від 20.06.2017 року № 2887. Згідно Довідки КП ЛОР „ Червоноградське МБТІ від 20.06.2017 року № 2887 в КП ЛОР „ Червоноградське МБТІ житловий будинок № 33 по вул. Незалежності в селі Стронятин, Жовківського району Львівської області зареєстрований : - 1/2 частина вищевказаного житлового будинку за ОСОБА_1 на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Жовківського нотаріального округу ОСОБА_15 28.12.2006 року за р. № 991, записано в реєстрову книгу за № 141 від 05.02.2007 року; - 1/2 частина вищевказаного житлового будинку КП ЛОР „ Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації не зареєстрована.

Крім цього вказує, що на підставі Договору дарування від 28.12.2006 року, зареєструвала 05.02.2007 року право власності на свою частку, і так як і попередній власник тітка ОСОБА_9 добросовісно, відкрито, безперервно користуюсь цілим житловим будинком, господарськими будівлями та земельною ділянкою площею 0,26 га по сьогоднішній день, що підтверджується Довідкою, виданою виконкомом ОСОБА_2 сільської ради за № 864 від 26.06.2017 року.

Стверджує, що володіє спірною часткою майна та належним чином утримує та доглядає його по теперішній час, як своє майно. Має доступ до усього майна будинку, здійснюю поточні ремонти, оплачує комунальні послуги. Вказаний будинок утримує в належному стані, веде особисте господарство на присадибній земельній ділянці площею 0,26 га, садить картоплю та інші овочі.

Наголошує, що в 2017 році зверталась до нотаріуса з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину та оформлення права власності на другу частину житлового будинку, однак, їй було відмовлено в зв'язку з пропуском строку та відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно та рекомендовано звернутися в суд із цивільним позовом про визнання права власності на вказане нерухоме майно.

У зв»язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом та просить такий задоволити.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених у позовній заяві, просять позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району в судове засідання не з»явився, однак подав до суду заяву в якій вказав, що позов визнає і просить розглядати дану справу без представника сільської ради.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_16 в судовому засіданні щодо позовних вимог позивача заперечив, вважає такі безпідставними та просить відмовити в їх задоволенні. Додатково вказав, що договори дарування не оспорювались на даний час.

Представник третіх осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_17 в судовому засіданні щодо позовних вимог позивача заперечив, вважає такі необгрутованими та недоведеними, та просить відмовити в їх задоволенні з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково вказав, що позовні вимоги які заявляє позивач не стоять про позбавлення права власності, хоча власником майна на яке претендує позивач також є і ОСОБА_3. Наголошує, що заповіт був написаний на двох осіб, зокрема на ОСОБА_9 та ОСОБА_11

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з»явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 пояснили, що спірним будинком корситувалася ОСОБА_1, а відповідач взагалі не має відношення до будинку.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, та свідків, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Відповідно до правил ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 264 ч. 1 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 1/2 частина житлового будинку, з приналежними до нього господарськими будівлями № 33 по вул. Незалежності в селі Стронятин Жовківського району Львівської області, яку вона отримала згідно договору дарування від тітки (маминої сестри) ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області 28.12.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 991.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 стала власником 1/2 частини згаданого будинку, який належав її матері, а позивача бабці, ОСОБА_10 у відповідно до волі матері викладеній в Заповіті, посвідченого ОСОБА_2 сільською радою 17.05.1985 року. В заповіті ОСОБА_10, проживаюча в ІНФОРМАЦІЯ_1, на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким заповіла все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в рівних долях.

Частина 2 статті 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З роз'яснень, які містяться в п. п. 9, 11, 13 - 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», вбачається, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, передбачено що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Тобто, норма ст. 344 ЦК України, передбачає можливість набуття права власності і встановлює умови за яких це є можливо.

По-перше це добросовісно. В даному випадку суд вважає, що не може бути речі про добросовісність, адже позивач знала і знає, що інша половина будинку належить її двоюрідному брату і сестрі. Тобто, близьким родичам, які завжди претендували на свою частину будинку, ніколи від нього не відмовлялись. Більше цього, також користувались будинком та господарськими спорудами.

З даного питання як зазначалось вище висловився і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в роз ясненнях від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в спорах про захист прав власності та інших речових прав», згідно п. 9 - володіння повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

В даному випадку позивач знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, адже сама про це згадує в своїй позовній заяві. Про це позивачу повідомила нотаріус до якого вона зверталась для оформлення іншої половини будинку. Позивач чітко також знала, що інша половина будинку належала померлій ОСОБА_11 (інша тітка) в якої був чоловік (також помер) і є діти. І саме вони є претендентами на другу половину будинку.

Друга вимога - це відкрите володіння. І в даному випадку не можна говорити, що позивач відкрито володіє іншою половиною будинку, оскільки ніколи в ньому не проживала, не проживає і ніхто з членів сім ї також не проживає. Лише кілька років тому позивач прописав в своїй половині будинку своїх дітей і чоловіка, а сама ніколи не була там прописана. Щодо даного питання також склалась судова практика про те, що володіння половиною будинку не може свідчити, що особа володіє цілим будинком, адже частки в ньому не виділені і це є спільне сумісне майно. Володіючи своєю половиною будинку, позивач свідомо знала, що іншою половиною будинку (господарськими спорудами) користується її двоюрідний брат ОСОБА_7, який претендує на свою половину.

Третя вимога це безперервно. Враховуючи положення статті 344 ЦПК України, а також роз»яснення дані у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в роз ясненнях від 07.02.2014 р. № 5, суд приходить до висновку, що дана вимога також не була дотримана позивачем, оскільки немає відрізку часу терміном 10 років протягом яких позивач володів будинком. Адже, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є двоюрідним братом та сестрою позивача, після смерті своєї матері також користувались як будинком так і господарськими будівлями. Тому немає підстав стверджувати, що позивач 10 років володів, адже володіння було спільним. Позивач може вказати на те, що ОСОБА_7 дуже мало разів приходив до будинку і це дійсно є так.

Володіння повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. В даному випадку позивач не лише знав про відсутність у неї підстав, але і чітко знав осіб, хто претендує на це майно.

Суд критично оцінює надані позивачем пояснення щодо того, що половина будинку є безхазяйною та ніхто на неї не претендує. Судом встановлено, що позивач чітко знала, що її двоюрідний брат та сестра бажають оформити свою половину будинку, але не можуть цього зробити через ряд об єктивних причин, зокрема по стану здоров я. Треті особи не мали можливості отримати документи, які необхідні для оформлення спадщини. Це пов язано з необхідністю часто відвідувати м. Червоноград, де знаходиться БТІ, м. Жовкву, подавати документи на виконком в ОСОБА_2 сільраду та інше. Враховуючи те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, обоє є пенсійного віку, не мають необхідних знань та досвіду для оформлення документів, питання це тому і затягнулось на довгий час. Але ніхто з них ніколи не стверджував, що відмовляється від своєї частки, більше того вони стверджували, що претендують на другу половину будинку.

Щодо факту про те, що ОСОБА_7 користувався, володів та відвідував частину будинку свідчить про наступне.

05.08.2016 р. ОСОБА_7 вкотре навідався до будинку № 33 по вул. Незалежності і там застав ОСОБА_1 Тобто, вона його бачила, бачила що він приходить до будинку, однак звернулась в поліцію з приводу неправомірного знаходження ОСОБА_7 на території будинку № 33. Даний факт було зафіксовано, як результат, адвокат ОСОБА_17 звернувся до Жовківського відділення Камянка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області з адвокатським запитом від 19.10.2017 р. № 19/10-1 і отримав відповідь від 25.10.2017 р. № 9448/03/52-17. Згідно з якою підтверджено, що 05.08.2016 р. в Жовківське відділення Камянка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області звернулась ОСОБА_1 з приводу неправомірного знаходження ОСОБА_7 в будинку (подвір ї) за № 33 по вул. Незалежності.

Тобто, стверджувати про те, що ОСОБА_1 добросовісно володіла будинком, як це передбачають вимоги ст. 344 ЦК України, немає жодних підстав, і таке її твердження повністю і безапеляційно спростовується листом від 25.10.2017 р. № 9448/03/52-17 Жовківського відділення Кам янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області.

Повністю спростовується і твердження про відсутність претендентів на іншу половину майна, оскільки під час зустрічі з ОСОБА_1, ОСОБА_7 пояснював, що він знаходиться на території, тому що це будинок його матері і він є спадкоємцем.

Окрім при вирішенні даної справи, суд також враховує, що земельна ділянка, на якій розміщений будинок та господарські споруди, на сьогоднішній день у користування чи у власність позивачу не передавалась, жодних документів щодо володіння чи користування земельною ділянкою позивачем надано не було. Матеріали справи не містять будь-яких даних про передачу ОСОБА_2 сільською радою рішення про передачу позивачу земельної ділянки по вул. Незалежності № 33 у с. Стронятин у користування чи у власність.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають І права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

На момент розгляду даної справи жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку на якій розміщений будинок, відповідно до вимог ст.ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України оформлено не було.

Окрім цього судом встановлено, та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись із заявами до Шостої Львівської державної нотаріальної контори з приводу надання інформації щодо оформлення спадщини. На такі заяви отримано відповідь від 20.03.2018 року № 489/02-14, згідно якої вказано, що спадкова справа № 6/2006 після смерті ОСОБА_22 заведена ще 12.01.2006 року (матері ОСОБА_7 та ОСОБА_8Ф.), оскільки фактично вступив в спадщину. Вже після його смерті, діти - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали зави на успадкування після смерті батьків. Тобто, жодних термінів звернення на спадкування не пропущено, адже спадкова справа заведена 12.01.2006 року. А ОСОБА_22 помер 16.11.2005 року, тобто в межах шестимісячного строку.

Таким чином судом встановлено, що після смерті матері ОСОБА_11 все майно успадкував її чоловік, оскільки вступив у фактичне володіння. Після його смерті діти в межах шестимісячного терміну звернулись до нотаріуса та було відкрито спадкову справу. Після подання необхідних документів, нотаріус видав свідоцтва на право на спадщину за законом на частину житлового будинку, який є предметом спору. Окрім цього як вбачається з листа, діти успадкували і інше майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не представлено будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх тверджень про те, що вона має набути право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель за № 33 по вул. Незалежності в селі Стронятин Жовківського району Львівської області.

А відтак враховуючи вище наведене судом не встановлено, а позивачем та її представником не доведено в судовому засіданні, що позивач добросовісно заволоділа спірною частиною будинку і продовжувала відкрито, безперервно нею володіти у розумінні ч. 1 ст. 344 ЦК України. При цьому суд враховує знаходження цього будинку на земельній ділянці, яка не передавалася позивачу у власність, що на сьогоднішній день також не є підставою визнавати за позивачем право власності за набувальною давністю на вказаний будинок.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району, ОСОБА_3, 3-ті особи : ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Мікула В. Є.