Справа № 742/43/18 Провадження № 22-ц/795/769/2018 Головуючий у I інстанції - Коваленко А. В. Доповідач - Кузюра Л. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участю секретаря судового засідання Позняк О.М.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_2;

оскаржується рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом припинення сервітуту та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

прізвище судді: Коваленко А.В.; місце та час ухвалення рішення: м. Прилуки, 12 год. 03 хв.; дата складання повного тексту рішення: 20 квітня 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

04 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив вселити його в будинок АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача надати йому ключі від хвіртки та вхідних дверей та не створювати перешкод у проживанні та користуванні зазначеним будинком.

Посилався на те, що 27 листопада 1993 року між сторонами було укладено шлюб, 17 жовтня 2000 року він за згодою власників житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, позивач вселився до дружини та був там зареєстрований, а після смерті батьків дружини, вона стала власником зазначеного будинку в порядку спадкування, а він проживав в цьому будинку, як член сім'ї власника. Разом з тим, після розірвання шлюбу 29 березня 2017 року, ОСОБА_3 замінила дверний замок у вхідних дверях та хвіртці та створила такими діями перешкоди у доступі до житла.

22 січня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою та просила усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом припинення ОСОБА_2 сервітуту на право користування її власністю, шляхом визнання особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником спірного будинку, шлюб з відповідачем розірвано, із січня 2017 року ОСОБА_2 в будинку не проживає, не сплачує комунальні послуги, а тому є особою, яка втратила право на житло.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні задоволено частково. Вселено ОСОБА_2 у житловий будинок АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом припинення сервітуту та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати в частині відмови надати ключі від хвіртки та вхідних дверей житлового будинку та усунути перешкоди в користуванні житловим будинком та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказував на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не звернув уваги на ту обставину, що відповідач не визнає права позивача на проживання в будинку та створює перешкоди, а обраний позивачем спосіб захисту спрямований на поновлення його прав. Крім того, позивач стверджував, що в порушення вимог ч. 2 ст. 386 та ст. 391 ЦК України, суд невірно провів розподіл витрат на правничу допомогу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги щодо вселення ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що в судовому засіданні було достеменно встановлено, що останній припинив проживання за місцем своєї реєстрації 15 січня 2017 року, а з позовом до суду про відновлення порушених прав звернувся в межах передбачено законом строку, 4 січня 2017 року, через те, що безперешкодно не зміг користуватись житловим приміщенням за місцем реєстрації.

Зазначений висновок є вірним, адже за правилом ст.. 405 ЦК України, член сім»ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відмовляючи за таких встановлених обставин в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині зобов»язання відповідача надати ключі від хвіртки та вхідних дверей житлового будинку та не чинити перешкод в користуванні житловим будинком, суд першої інстанції послався на те, що суд не наділений повноваженнями, розглядати вимоги, щодо правовідносин, які за припущенням сторін, можуть виникати в майбутньому.

З наведеним судовим висновком не погоджується апеляційний суд, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.01.2014 року, 25 грудня 2013 року (а.с.31)

Згідно з домової книги в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.33-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 4 вказаної статті членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований у житловому будинку, що підтверджується копією паспорта серія НК 800199, виданого Прилуцьким РВ УМВС України в Чернігівській області (а.с. 4 зворот), та є бувшим членом сім'ї власника. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє його права користування займаним приміщенням.

Суд першої інстанції при задоволенні позову про вселення ОСОБА_2 до спірного житлового будинку встановив, що на час звернення до суду з позовною заявою право позивача на користуванням житловим будинком було порушено, оскільки власник житла чинила перешкоди.

Право члена сім'ї (бувшого члена сім»ї) власника відноситься до речових прав та користується відповідним захистом аналогічним захисту права власності (ст. 396 ЦК України) з врахуванням особливостей конкретного речового права, сервітуту. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦПК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В контексті даної справи, позивач вправі вимагати аналогічного захисту свого права на проживання, яке має автономне значення та може існувати незалежно від права власності на спірне житло, яке належить ОСОБА_3

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В ст. 16 ЦК України зазначається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 вказаної статті містить перелік способів захисту, окремі з яких мають родові ознаки, зокрема припинення дій які порушують право, примусове виконання обов'язку в натурі, відновлення становища яке існувало до порушення та деякі інші. Ці способи захисту можуть бути конкретизовані для окремих видів правовідносин, наприклад, права власності (віндікаційний, негаторний, прогібіторний позови).

Окрім цього, ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлює, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Ст. 20 ЦК України визначає, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що його відсутність за місцем реєстрації мала місце у певний час в межах приписів закону, однак відновлення житлового права було зумовлено перешкодами у проживанні в спірному будинку, створеними власником вказаного майна. Зазначені обставини не заперечувались і відповідачем, яка підтвердила заміну замків у дверях та хвіртці.

Отже, враховуючи обставини, встановлені судом першої інстанції, його висновок про те, що вимоги про зобов»язання відповідача надати позивачеві ключі від хвіртки та вхідних дверей житлового будинку та усунути перешкоди в користуванні житловим будинком є такими вимогами, котрі суд не наділений повноваженнями розглядати, не відповідає фактичним обставинам справи та приписам закону.

Відсутність у суду повноважень на розгляд має своїм наслідком закриття провадження, в той час, як відсутність підстав для задоволення позову має інший наслідок, а саме, відмову в позові. У даному випадку суд помилково послався на відсутність повноважень розглядати вимоги позивача, адже за правилом ст.. 16 ЦК України, саме суд має здійснити захист цивільних прав за зверненням особи шляхом визнання права, припинення дії, яка порушує право або відновлення становища, яке існувало до порушення. Вимоги позивача про зобов»язання відповідача надати позивачеві ключі від хвіртки та вхідних дверей житлового будинку та про усунення перешкод в користуванні житловим будинком є такими, що охоплюються вищенаведеними способами захисту права, відтак вони підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в цій частині позову - скасуванню.

Питання про розподіл судових витрат врегульовано положеннями ст. 141 ЦПК України, за правилами якої, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_2 сплатив судовий збір в сумі 640 грн та при поданні апеляційної скарги - в сумі 1920 грн. За наслідками розгляду апеляційним судом даної справи, відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 141 ЦПК України, витрати понесені на сплату судового збору в сумі 2560 грн за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

У зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, позивачем було понесено витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката в сумі 7500 грн, які передбачено договором про надання правничої допомоги та підтверджено належними доказами, поданими суду першої інстанції, відповідно, зазначені витрати за правилом ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та про надання ключів від хвіртки та вхідних дверей житлового будинку АДРЕСА_1 та розподілу судових витрат скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині усунення перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , надання ключів від хвіртки та вхідних дверей задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 житловим будинком АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 ключі від хвіртки та вхідних дверей житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2560 ( дві тисячі п'ятсот шістдесят) грн витрат, понесених на сплату судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, та 7500 (сім тисяч п'ятсот) грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на отримання правничої допомоги.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання:Судді: