Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/775/948/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

судді доповідача: Папоян В.В.,

суддів: Корчистої О.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в режимі відеоконференції зі Слов'янським міськрайонним судом Донецької області, цивільну справу № 243/11335/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» про захист прав споживачів, визнання недійсними платіжних документів, (суддя Мірошниченко Л.Є., повний текст рішення складено 18 квітня 2018 року),

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Донбасенерго» про захист прав споживачів, визнання недійсними платіжних документів, якій під час розгляду справи уточнював. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що надіслані відповідачем на його адресу рахунки за опалення та гаряче водопостачання № 5422 від 15 лютого 2017 року за січень 2017 року, № 16270 від 11 квітня 2017 року за квітень 2017 року, № 25577 від 13 червня 2017 року за травень 2017 року, № 32915 від 10 жовтня 2017 року за вересень 2017 року не відповідають вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зазначав, що рахунки не містять графи показань лічильника та їх різниці. Та оскільки розрахунковим періодом є календарний місяць, то наявна в надісланих рахунках графа сума заборгованості на 01 січня 2017 року є зайвою. Крім того, посилався, що він має 100% пільгову знижку, а тому вважає, що відповідачем в рахунках безпідставно зазначено про наявність заборгованості за комунальні послуги. Судові накази про стягнення з нього заборгованості від 14 лютого 2014 року та 05 березня 2014 року скасовані ухвалами суду від 11 березня 2014 року та 31 березня 2014 року, відповідно.

Просив визнати недійсними та такими, що не підлягають оплаті надіслані йому рахунки на оплату послуг опалення і гарячого водопостачання на особовий рахунок НОМЕР_1 з січня 2017 року по жовтень 2017 року включно.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

З зазначеним рішенням суду позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального закону та не в повному обсязі були з'ясовані обставини, які мають значення по справі, а висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. Суд першої інстанції безпідставно послався на Закон України «Про засади державної мовної політики», оскільки 28 лютого 2018 року ухвалено рішення Конституційного Суду України №2-р/2018 про визнання Закону України «Про основи державної мовної політики» не конституційним. Не врахував, що до спірних правовідносин не застосовуються Закон України «Про теплопостачання» та Правила користування тепловою енергією, які затверджені постановою КМУ від 03 жовтня 2007 року № 1998.

Рахунки на опалення та гаряче водопостачання, які надіслані на особистий рахунок позивача з січня по жовтень 2017 року не відповідають вимогам ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальній послуги», абз. 2 п. 20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, п. 8 ч. 3 ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Наявність в рахунках виду послуг за централізоване постачання гарячої води не відповідає вимогам п. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальну захисту» та п. 7 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Представником відповідачем на адресу апеляційного суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін. В обґрунтування зазначено, що законодавчими актами не затверджена типова форма платіжного доручення, норми п. 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прямо не зобов'язують включати в платіжні документи поточні та попередні показання засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань. Предметом позову є форма рахунків, тому посилання скаржника на судові рішення не має відношення до заявлених вимог. Позивачем за спірний період проводилась оплата за опалення у лютому, березні та грудні 2017 року, що свідчить про визнання ним рахунків дійсними.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав клопотання про розгляд справі за відсутністю представника відповідача.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 загальною площею 242,2 кв.м. та споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які на вказану адресу надаються ПАТ «Донбасенерго». На ім'я позивача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2. За період з січня 2017 року по жовтень 2017 року відповідачем на адресу позивача надіслано рахунки на опалення та гаряче водопостачання № 5422 від 15 лютого 2017 року за січень 2017 року, № 16270 від 11 квітня 2017 року за квітень 2017 року, № 25577 від 13 червня 2017 року за травень 2017 року, № 32915 від 10 жовтня 2017 року за вересень 2017 року.

Зазначені факти підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами по справі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Але позивач оспорюючи рахунок на оплату комунальних послуг звернувся до суду з позовом про визнання їх не дійсними та такими, що не підлягають оплаті, та обрав неналежний спосіб захисту. Отримання позивачем повідомлень про нарахування плати за послуги з теплопостачання не встановлює для позивача будь-яких обмежень та обов'язків та не свідчать про порушення відповідачем прав позивача.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки відповідно до змісту ст.ст. 11 та 15 ЦК України права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розумніють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 цього Кодексу.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Звертаючись до суду позовом позивач зазначав, що зміст та форма повідомлень про нарахування плати за надані комунальні послуги не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує його права і інтереси, але позивачем не доведено, що на час розгляду справи у суді відповідачем порушуються його права як споживача комунальних послуг. Повідомлення відповідача ПАТ «Донбасенерго» про нарахування плати за послуги не встановлює для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендацій сплатити нараховані суми, та є лише різновидом претензії.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим кодексом випадках. Питання про обґрунтованість нарахованої суми оплати за надані послуги встановлюється при вирішенні іншого спору, де б вирішувалось питання про стягнення суми боргу, або правомірності дій відповідачів про припинення надання комунальних послуг, при вирішенні якого суд зобов'язаний буде дати оцінку вказаним фактам. Проте, таких позовних вимог, ніхто зі сторін не заявляв. Таким чином, позовні вимоги не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги що неналежне оформлення відповідачем рахунків на надані послуги може привести до порушення права позивача, у тому числі в майбутньому, оскільки відповідно до ст.. 4 ЦПК України судовому захисту підлягає саме порушене право та не передбачено захист цивільних прав, свобод чи інтересів прав особи від порушень, які можуть мати місце в майбутньому. Тому такі вимоги є передчасними. Дослідивши усі обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість цих вимог.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права оскільки з урахуванням визначеного позивачем періоду, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 20 липня 2005 року № 630.

Доводи апеляційної скарги що судом першої інстанції залишено поза увагою наявні судові рішення та факт скасування судових наказів про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості не можуть бути прийняті. Зі змісту судових рішень у справах № 243/1126/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ « Донбасенерго» про здійснення нарахувань за послуги з теплопостачання за період з 05.12.2008 року по вересень 2011 року та № 243/1447/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Донбасенерго» про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди завданої неправомірним складанням акту від 21.11.2011 року про облік опалювальної площі, убачається, що вказані судові рішення ухвалені за результатами розгляду справ з іншим предметом позову, ніж заявленого позивачем у даній справі.

Довід скаржника про те, що статутом ПАТ «Донбасенерго» та положенням про Структурну одиницю ПАТ «Донбасенерго» «Слов`янська теплова електрична станція» передбачено види господарської діяльності відповідача інші, ніж зазначені в п. 10 рішення, спростовується інформацією з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого видами діяльності відповідача, серед іншого зазначено Код КВЕД 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд не задовольнив його клопотання (особи з інвалідністю війни 2 групи) від 28 грудня 2017 року та від 04 квітня 2018 року про проведення засідання суду в малому залі для зручності позивача, не впливають на правильність правових висновків суду в частині відмови у задоволенні позову.

Решта доводів апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві, зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384,389, 390 ЦПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

судді: В.В. Папоян

О.І. Корчиста

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складений 18 липня 2018 року

Головуючий: В.В. Папоян