ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/57/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Кримчук Я.Р., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ, про встановлення порядку виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 7 червня 2011 року у цивільній справі № 2-324/11,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, стягувач)звернувся до суду із заявою про встановлення порядку виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07.06.2011 у цивільній справі № 2-324/11 про стягнення на його користь з ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, боржник) як спадкоємця померлого боржника ОСОБА_4 боргу за договором позики в сумі 956 820 грн. та судових витрат в сумі 2 063,68 грн.

Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від отримання свідоцтв про право на спадщину та не реєструє за собою право власності на успадковане нерухоме майно і тим самим ухиляється від виконання рішення суду, стягувач просить встановити порядок виконання рішення суду такими чином: звернути стягнення на майно, одержане ОСОБА_3 у спадщину після смерті ОСОБА_4, а саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; на 1/2 частини будинку АДРЕСА_5 в СТ «Тепломережі» у Дарницькому районі м. Києва; на 1/2 частину будинку № АДРЕСА_6 в СТ «Тепломережі» у Дарницькому районі м. Києва, шляхом примусової реалізації цього майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною не нижче ринкової, визначеної у процедурі виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». За рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна, задовольнити грошові вимоги ОСОБА_2 у розмірі, визначеному рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07.06.2011 у цивільній справі № 2-324/11, а саме: 956 820 грн. основного боргу, 2 063,68 грн. судових витрат (т. 8 а.с. 246-250).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 судом неодноразово постановлювались ухвали про відмову у встановленні порядку виконання рішення, які скасовувались судом апеляційної інстанції з підстав неналежного сповіщення про розгляд заяви учасників справи.

В судове засідання стягувач ОСОБА_2, його представник ОСОБА_5 та старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Новіков О.С. не з'явилися, подавши клопотання про розгляд заяви у їх відсутність (т. 11, а.с. 1, 104).

Судові виклики боржника ОСОБА_3 в судові засідання, призначені на 08.02.2018, 02.03.2018, 26.03.2018, 04.05.2018, 14.06.2018 та 16.07.2018, були здійснені рекомендованою

кореспонденцією за усіма відомими суду адресами її місця проживання (АДРЕСА_8; АДРЕСА_2; АДРЕСА_7), однак усі поштові відправлення повернулися до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (т. 10 а.с. 154-155, 157-159, 165-167, 175-177, 178-180; т. 11 а.с. 86-88, 90-92, 93-95, 101-103, 110-112, 115-117, 118-120).

За приписом частини 2 статті 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Однак зважаючи на те, що однією з основних засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи, а судом вжито всіх можливих заходів щодо належного сповіщення боржника ОСОБА_3 про судове засідання, суд вбачає підстави для розгляду даної заяви у її відсутність.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 2-324/11, суд встановив такі обставини.

07.06.2011 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 2-324/11за позовом ОСОБА_7 і ОСОБА_8 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_9, садове товариство «Тепломережі», Київське місце бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання права власності на будинок; позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_2, Київське місце бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Головне управління юстиції у м. Києві, про поділ спадкового майна; позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_9 про стягнення боргу за договором позики за рахунок спадкового майна; позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про стягнення боргу (т. 8 а.с. 116-130).

Зазначеним рішенням з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 956 820 грн. в межах дійсної вартості спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме: 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1; 1/2 частини дачного будинку АДРЕСА_9 в садовому товаристві «Тепломережі» у Дарницькому районі м. Києва; 1/2 частини дачного будинку АДРЕСА_10 в садовому товаристві «Тепломережі» у Дарницькому районі м. Києва; 1/2 частини автомобіля «Тойота Ленд Крузер», 1990 р.в., д.н. НОМЕР_1; 1/2 частини автомобіля «БМВ-325», 1986 р.в., д.н. НОМЕР_2, а також судові витрати в сумі 2 063 грн. (т. 8 а.с. 116-130).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.12.2011 зазначене рішення змінено шляхом виключення з його мотивувальної частини вказівки на відсутність підпису ОСОБА_12 у заповіті від 15.06.2006, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 9 а.с. 125-128).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2012 касаційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 відхилені, а вищевказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені без змін (т. 9 а.с. 195-196).

26.07.2012 суд видав стягувачу ОСОБА_2 два виконавчі листи, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження.

В подальшому зазначені виконавчі провадження були об'єднані у зведене виконавче провадження, яке в період з 10.08.2012 по 02.06.2014 знаходилось на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

02.06.2014 виконавче провадження було передане за підвідомчістю до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві(зараз - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державними виконавцями вживалися передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішення суду, а саме: здійснено запити щодо наявності у власності боржника нерухомого та рухомого майна та рахунків в банківських установах; боржник неодноразово викликалася до відділу з метою надання пояснень з приводу невиконання рішення суду; виносилась постанова про примусовий привід боржника до відділу виконавчої служби; ухвалою суду надавався дозвіл на примусове проникнення до житла; ухвалою суду боржника було обмежено у праві виїзду за межі

України; вносилось подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.

За результатами вжитих заходів примусового виконання встановлено, що за місцем реєстрації: АДРЕСА_3, боржник фактично не проживає, а інша адреса, за якою наче б-то мешкає ОСОБА_3: АДРЕСА_11, взагалі відсутня. Відтак здійснити примусовий привід боржника не надалося за можливе.

Перевіркою майнового стану боржника ОСОБА_3 встановлено, що за нею зареєстровано на праві власності на увесь будинок № АДРЕСА_6 в СТ «Тепломережі» у Дарницькому районі м. Києва (т. 11 а.с. 15).Право власності на інше зазначене у рішенні суду нерухоме майно за боржником не зареєстроване, на обліку в органах Пенсійного фонду України вона не перебуває, інформація про джерела отримання доходів відсутня, рахунків в банківських установах у неї також немає.

21.08.2012 державний виконавець наклав арешт на усе нерухоме майно боржника, а 19.03.2013 та 19.12.2013 - здійснив опис майна, зазначеного у рішенні суду.

Однак незважаючи на усі заходи примусового виконання, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07.06.2011 залишається невиконаним, оскільки боржник ОСОБА_3 не отримує свідоцтва про право на спадщину та не реєструє за собою за собою право власності на зазначене в рішенні суду спадкове майно, в межах дійсної вартості якого має бути погашена заборгованість перед ОСОБА_2

Вирішуючи вимоги заяви ОСОБА_2,суд керується основним законом України - Конституцією, положеннями цивільного процесуального законодавства, які визначають порядок вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень, а також положеннями цивільного закону про спадкування.

Так, частина 5 статті 124 Конституції України проголошує, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Однією з основних засад судочинства в Україні є обов'язковість рішень суду (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Частина 1 статті 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України...

Конституційний принцип обов'язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до положень частини 1 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 435 ЦПК України) .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв

спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Строк, впродовж якого спадкоємець зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, законом не встановлений, однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає лише після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у справі № 489/2924/16-ц (постанова від 15.03.2018).

Судом встановлено, що понад шість років з моменту набрання рішенням суду законної сили рішення суду про стягнення боргу за договором позики в межах дійсної вартості спадкового майнане виконується, оскільки боржник ОСОБА_3 не отримує правовстановлюючі документи на успадковане майно та не реєструє за собою право власності на нього.

Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення закону, суд вважає обгрунтованими доводи заяви стягувача про існування обставин, які істотно укладнюють і навіть роблять неможливим виконання рішення, а тому вбачає підстави для встановлення порядку виконання рішення суду про стягнення боргу у заявлений стягувачем спосіб, а саме: шляхом примусової реалізації нерухомого майна, одержаного ОСОБА_3 у спадщину після смерті ОСОБА_4, на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною не нижче ринкової.

На підставі викладеного, керуючись статтею 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву стягувача ОСОБА_2про встановлення порядку виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 7 червня 2011 року у цивільній справі № 2-324/11 задовольнити.

Встановити порядок виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07.06.2011 року у цивільній справі № 2-324/11 наступним чином:

Звернути стягнення на майно, одержане ОСОБА_3 у спадщину після смерті ОСОБА_4, а саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 та на 1/2 частину будинку АДРЕСА_5 в СТ «Тепломережі» у Дарницькому районі м. Києва, які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_4; на 1/2 частину будинку № АДРЕСА_6 в СТ «Тепломережі» у Дарницькому районі м. Києва, який зареєстровано на праві власності за ОСОБА_3, шляхом примусової реалізації цього майна на прилюдних торгах у межах

процедури виконавчого провадження з початковою ціною не нижче ринкової, визначеної відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного майна, задовольнити грошові

вимоги ОСОБА_2 у розмірі, визначеному рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 7 червня 2011 року у цивільній справі № 2-324/11, а саме: 956 820 грн. основного боргу, 2 063,68 грн. судових витрат.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Повна ухвала складена 16.07.2018.