Ухвала

Іменем України

02 липня 2018 року

місто Київ

справа № 643/9459/17

провадження № 61-37237ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Авєрс»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Авєрс», про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - ТОВ «Фірма «Авєрс» про стягнення коштів.

Під час розгляду зазначеної справи в суді першої інстанції від ОСОБА_4 надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчинити будь-які дії щодо зазначеного майна.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року в частині накладення арешту на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

У травні 2018 року ОСОБА_4 із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2018 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2018 року, а ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року залишити в силі.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів касаційної скарги заявника вбачається, що звертаючись із зазначеним позовом, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5 27 000, 00 грн отриманих останньою в якості авансу за попереднім договором купівлі-продажу укладеним між сторонами 06 квітня 2017 року та 27 000, 00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої порушенням зобов'язання за вказаним договором, відповідно до умов якого вартість самого предмету договору складала 607 500, 00 грн, що в декілька разів перевищує ціну позову. Також позивач просив забезпечити позов за рахунок майна, що належало відповідачу на праві спільної сумісної власності разом з іншою особою, права якої можуть бути порушенні вжиттям заявлених позивачем заходів.

Обґрунтовуючи висновок про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не здійснив оцінку підставності доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з'ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи позивачу у забезпеченні позову, зробив обґрунтований висновок, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту на частину належного відповідачу нерухомого майна, вартість якого в декілька разів перевищує ціну позову, не може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Авєрс», про стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик