ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3422/17
Провадження № 2/210/364/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого -судді Скотар Р.Є.,
за участі секретаря Соколовської Т.О.,
за участі сторін не з'явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, треті особи - КЖП №3 в особі арбітражного керуючого ліквідатора Дубовика Сергія Миколайовича, Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання рішення неправомірним в частині ненадання квартири в постійне користування, -
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про визнання рішення виконкому Металургійної районної у місті ради незаконним в частині відмови у наданні квартири у постійне користування та просив суд визнати за ним право постійного користування квартирою. Позовні вимоги, згідно уточненої редакції позову, мотивував тим, що його батько ОСОБА_4, працюючи слюсарем-сантехніком в ЖЕО, отримав службову однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Ордер було видано на підставі рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів №78 від 12.05.1989 року. Позивач ОСОБА_2 проживає та зареєстрований у квартирі з 26.06.2007 року. Його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відтак з цього часу він проживає у квартирі один.
Маючи намір приватизувати житло, ОСОБА_2 звернувся із заявою до арбітражного керуючого, призначеного у зв'язку з ліквідацією КЖП № 3 - Дубовика С.М. для вирішення питання про виключення квартири із числа службового житла. На підставі клопотання арбітражного керуючого Дубовика С.М. №02-04/05/16 та №02-04/05/17 від 20.01.2017р. виконкомом Металургійної районної у місті ради було прийнято рішення №91 від 15.03.2017 року, яким виключено квартиру АДРЕСА_1 із числа службових без надання даної квартири в постійне користування Позивачу - ОСОБА_2.
Вказане рішення ОСОБА_2 вважає незаконним, в частині відмови у наданні квартири у постійне його користування, так як ця квартира є єдиним його житлом, він заселявся до квартири на законних підставах, як член сім'ї наймача - свого батька. ОСОБА_4 пропрацював в системі житлово-комунального господарства 8 років і 2 місяці і строк звернення до суду з питання виселення у зв'язку з припиненням трудових відносин сплинув більш як 16 років тому. Він, позивач утримує весь цей час житло, несе всі необхідні витрати по оплаті комунальних та інших платежів, квартира виключена з числа службових, а отже перешкод для визнання за ним права постійного користування, вважає, що не має.
В судовому засіданні ОСОБА_2 присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст. 58 ЦПК України.
Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 /довіреність від 14.03.2017 року, дійсна до 14.03.2022 року/ присутньою не була, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача - Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений 02.07.2018 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Представник третьої особи - КЖП №3 в особі арбітражного керуючого ліквідатора Дубовика С.М. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений 02.07.2018 року, що підтверджується підписом уповноваженої особи, засвідченим печаткою КЖП №3 , про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Представник третьої особи Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений 26.06.2018 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, просив розглядати справу за відсутності представника Управління/а.с.41/.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин, який не подав відзив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.
Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_4 з 10.10.1986 року був прийнятий слюсарем-сантехніком 3 розряду до ЖЕУ№11 та в період трудових відносин, на підставі рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів №78 від 12.05.1989 року отримав ордер № 202 від 19.05.1989 року на службове житло - однокімнатну квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
У трудових відносинах ОСОБА_4 перебував до 01.08.1998 року (20.01.1988 року був переведений слюсарем-сантехніком 4 розряду до ЖЕУ№11; 01.03.1990 року ЖЕУ№11 було реорганізовано в ЖЕК№3; 12.10.1990 року ЖЕК№3 було перейменовано в ЖКК№3; 20.11.1990 року в зв'язку з переходом на нові умови оплати праці та введенням нових тарифних ставок встановлено професію - монтажник внутрішніх санітарно-технічних систем та обладнання 4 розряду; 26.06.1992 року був звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗпП УРСР; 20.07.1992 року був прийнятий слюсарем сантехніком 3 розряду до ЖКК№13; 03.09.1992 року був звільнений за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України; 12.11.1992 року був прийнятий слюсарем-сантехніком 3 розряду до житлово-комунальної контори №3; 10.12.1992 року в зв'язку з реорганізацією ЖКК№3 був переведений до щойно створеної ЖКК№11; 11.12.1992 року був прийнятий на роботу по переведенню з ЖКК№3 слюсарем-сантехніком; 16.03.1994 року був звільнений за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України; 07.04.1994 року був прийнятий слюсарем-сантехніком 4 розряду до житлово-комунальної контори №9; 21.07.1994 року був звільнений за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України; 08.01.1998 року прийнятий до ЖКК№15 слюсарем-сантехніком 3 розряду; 01.08.1998 року звільнений за статтею 40 пункт 5 КЗпП України. Загальний стаж роботи ОСОБА_4в системі житлово господарства склав 8 років і 2 місяці (а.с. 9-15).
Після звільнення ОСОБА_4 продовжував проживати у вказаній квартирі.
Разом з квартиронаймачем у квартирі проживає та з 26.06.2007 року зареєстрований позивач ОСОБА_2 (а.с.20,21)
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.16).
На підставі клопотань арбітражного керуючого Дубовика С.М., внесених в інтересах ОСОБА_2 №02-04/05/16 та №02-04/05/17 від 20.01.2017р. виконкомом Металургійної районної у місті ради прийнято рішення №91 від 15.03.2017 року, яким виключено квартиру АДРЕСА_1 із числа службових без надання даної квартири в постійне користування Позивачу - ОСОБА_2 (а.с.19).
Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 15 ч.1 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як зазначено у статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, які передбачено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет міської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.
Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Відповідно до ст.123 ЖК України, порядок користування службовими приміщеннями встановлюється законодавством, цим Кодексом та іншими актами законодавства України. До користування службовими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст.ст. 73-76, 79-83, 85, 90, і частиною шостою ст. 101, ст.ст. 103-106 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники та службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового житлового приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Отже, батько позивача ОСОБА_4, отримавши ордер на квартиру, набув права користування службовим приміщенням. Це ж право (користування) набув і його син ОСОБА_7, який заселився до квартири за життя його батька, як член сім'ї наймача.
ОСОБА_4 пропрацював у комунальному господарстві менше 10 років, так як був звільнений у 01.08.1998 року. Однак, питання щодо виселення ОСОБА_4 та членів його сім'ї, зі службового житла у зв'язку з припинення трудових відносин заявлено не було. Рішенням виконкому Металургійної районної у місті ради №91 від 15.03.2017 року виключено квартиру АДРЕСА_1 із числа службових.
Отже, з цього моменту, підстави для виселення позивача, що встановлені ст. 124 ЖК України, відпали і не можуть бути застосованими.
Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітні члени сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.
Таким чином, обмеження щодо застосування правил ст. 106 ЖК України до правовідносин, що виникли у даній ситуації, відпали з моменту виключення квартири з числа службових. Отже, позивач ОСОБА_2, як член сім'ї наймача ОСОБА_4, набув права визнання його наймачем квартири замість батька у зв'язку зі смертю ОСОБА_4
Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи є зазначене приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, чи обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням та чи не зберігає ця особа за собою право власності чи користування іншим житлом.
За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у іншому жилому приміщенні.
Позивач не має іншого житла, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна№129739290 від 04.07.2018 року /а.с.65/, був заселений до квартири та зареєстрований у ній зі згоди квартиронаймача, постійно проживає у вказаній квартирі, проводить її утримання, сплачує комунальні платежі, здійснив капітальний ремонт квартири. Отже будь-яких підстав, які б перешкоджали у визнанні за ним права користування житлом не має.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
З вище викладених підстав, рішення виконкому Металургійної районної у місті ради №91 від 15.03.2017 року, в частині відмови надати квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 у постійне користування є неправомірним.
На підставі викладеного, керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 19,47 Конституції України, ст. 15,21 ЦК України, ст.ст. 9, 58, 61, 64, 65, 123, 124, 106 ЖК України, ст..ст. 4,5,13,77,121,141,265,280-282, 354 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, треті особи - КЖП №3 в особі арбітражного керуючого ліквідатора Дубовика Сергія Миколайовича, Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання рішення неправомірним в частині ненадання квартири в постійне користування - задовільнити.
Визнати рішення виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради №91 від 15.03.2017 року в частині відмови надати квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 у постійне користування неправомірним.
Визнати за ОСОБА_2 право постійного користування квартирою АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Р. Є. Скотар