Справа № 161/1432/18
Провадження № 2/161/1311/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Олексюка А.В.,

при секретарі - Шолом С.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Радчук Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1звернувся в суд з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що він являється боржником по виконавчому провадженню № 50538221 від 18.03.2016 року, яке знаходиться на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, а саме державного виконавця Кошатюка І.А.

Згідно акту опису та арешту майна серії ВП № 50538221/1 від 27.05.2016 року було арештоване його майно, а саме косметичні засоби, побутові прилади та інше майно.

Відповідно до акту оцінки арештованого майна від 03.07.2016 року складеного старшим державним виконавцем Кошатюк І.А., вартість усього арештованого майна відповідно до акту від 27.05.2016 року становила 307114,71 грн.

В травні ним було отримано постанову старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Кошатюк І.А. від 19.04.2017 року про зняття арешту з майна, згідно акту опису та арешту майна боржника № 50538221/1 від 27.05.2016 року, що не було реалізоване на третіх електронних торгах, а стягувач відмовився залишити за собою в рахунок погашення заборгованості. Тому, йому запропоновано виконавцем забрати вказане майно, з якого знято арешт.

Зазначає, що з моменту останньої оцінки арештованого майна, тобто з 03.07.2016 року пройшов майже цілий рік, тому 18.05.2017 року ним державному виконавцю було направлено клопотання для проведення огляду та опису вищевказаного арештованого майна.

При проведенні 15.06.2017 року огляду арештованого майна було виявлено, що в більшій частині арештованого майна, а саме косметичних виробів, закінчився термін придатності. Вказаними діями виконавчої служби, зокрема, тривалий термін реалізації на електронних торгах та не взяття до уваги залишкового терміну придатності арештованого майна, йому завдано матеріальну шкоду.

Згідно звіту про оцінку описаного та арештованого майна боржника від 20.07.2017 року його вартість станом на 20.07.2017 року становить 58246,44 грн.

Тобто, з моменту опису та арешту майна, а саме з 27.05.2016 року по дату винесення постанови про (повторний) опис та арешт майна від 15.06.2017 року (дата оцінки 20.07.2017 року), ринкова вартість даного майна зменшилась на 248868,27 грн.

Позивач просить суд визнати неправомірними дії (бездіяльність) Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області щодо арешту та зберігання майна згідно акту опису та арешту майна серії ВП № 50538221/1 від 27.05.2016 року при виконанні виконавчого провадження № 50538221 про стягнення з нього на користь ПАТ «Златобанк» заборгованості, стягнути з Державного бюджету України на користь позивача кошти в сумі 248868,27 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, з підстав, викладених в поданому відзиві на позовну заяву. Просила суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції Волинської області перебуває зведене виконавче провадження АСВП№55920505 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Златобанк» та держави 380984.26 грн.

17.01.2016 року на адресу відділу надійшла заява ПАТ «Златобанк» за вих. №605 від 10.03.2016 року про відкриття виконавчого провадження, до заяви стягувач виконавчий лист №161?7834?15-ц, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області 11.12.2015 року про стягнути солідарно з ТзОВ «Альфа Преміал» та ОСОБА_1 заборгованості в сумі 78921,44 грн. та 264426,34 грн. Загальна сума становить 343347,78 грн.

Державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Кошатюк І.А. 18.03.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№50538221. У постанові п.2 боржнику постановлено у строк до семи днів з моменту винесення постанови добровільно виконати рішення суду.

Однак, добровільно рішення суду боржником не виконано.

Згідно заяви стягувача та з метою виконання рішення суду, збереження майна боржника, у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу Кошатюк І.А. 28.03.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідний запис про накладення арешту внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» редакції №606-XIV визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. У відповідності до ч.1 згадної статті встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» редакції №606-XIV стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших інансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Державним виконавцем відділу Кошатюк І.А. в ході отриманої відповіді із Державної податкової служби України на запит №17681656, встановлено відсутність у боржника відкритих рахунків у банківських установах.

У випадку відсутності у боржника відкритих рахунків у банківських установах, ч.5 .52 Закону України «Про виконавче провадження» редакції №606-XIV передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

В ході примусового виконання рішення суду, старшим державним виконавцем Кошатюк І.А. згідно запису про приватне обтяження заставного рухомого майна за №13089339 від 08.10.2012 року, а також договору застави товарів в обороті №230?12-OVER?S-1, встановлено, що боржнику на праві приватної власності належить рухоме майно, а саме: косметичні засоби, парфумерія, побутова хімія, предмети особистої гігієни, згідно переліку, який зазначений у Додатку №1 до Договору застави. Предмет застави належить боржнику.

Державним виконавцем 27.05.2016 року складено акт опису й арешту майна серії ВП№50538221?1, яким у присутності понятих та боржника проведено опис та арешт майно згідно Додатку №1 (62 найменування в кількості 1009 штук), майно згідно додатку №2 (16 найменувань в кількості 145 штук), а також інше рухоме майно боржника.

Все описане рухоме майно із забороною відчужувати, користуватися та пошкоджувати, було передано на відповідальне зберігання боржнику ОСОБА_1

У відповідності до ч.1 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» редакції №606-XIV визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Згідно п.4.3.2 та п.4.3.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень в редакції за №512?5 визначення вартості майна боржника безпосередньо державним виконавцем проводиться за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна, з урахуванням фактичного стану майна. Для визначення вартості майна державний виконавець використовує власні знання, дані засобів масової інформації, повідомлення сторін виконавчого провадження та інших осіб, яких державний виконавець у разі необхідності може залучити до проведення визначення вартості майна.

За результатами визначення вартості майна державний виконавець складає акт визначення вартості майна, у якому зазначаються дата опису й арешту цього майна, опис та аналіз зібраних і використаних даних та іншої інформації під час визначення вартості майна, вартість кожного описаного предмета та загальна вартість майна. У разі заперечень з боку сторін виконавчого провадження вони мають право зазначити про це в акті. Акт складається у трьох примірниках. Акт визначення вартості майна вважається чинним протягом шести місяців з дня його складання.

З метою реалізації зазначеного майна та в порядку ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції №606-XIV, згідно п.4.3.2 та п.4.3.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень в редакції за №512?5 державним виконавцем відділу Кошатюк І.А. складено акт оцінки арештованого майна від 03.07.2016 року, згідно якого вартість арештованого майна становила 307114,71 грн.

Копію акту оцінки арештованого майна направлено до відому сторонам виконавчого провадження №50538221 та роз'яснено сторонам виконавчого провадження ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції №606-XIV, а саме у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Копію повідомлення про проведену оцінку майна, а також акт оцінки арештованого майна боржником отримано 05.07.2016 року, про свідчить відповідна відмітка.

Згідно п. 2 ч. 6 розділу ІІ Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів - рухоме майно повинно бути передано на зберігання Організатору.

Згідно п.13 ч.1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів в редакції за №2710?5 від 22.12.2015 року організатор електронних торгів (далі - Організатор) - державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважене відповідно до законодавства на здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у цій системі, на організацію та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

На підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції №606-XIV, державним виконавцем Кошатюк І.А. 19.08.2016 року винесено постанову про заміну зберігача арештованого майна, якою постановлено передати арештоване рухоме майно, яке перебувало на відповідальному зберіганні у боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 - передати представнику ДП «СЕТАМ».

Актом приймання-передавання майна від 25.08.2016 року представником Волинської філії ДП «СЕТАМ» Кухариком Є.І. прийнято на зберігання описане та арештоване рухоме майно боржника.

У відповідності до п. 3 розділу І Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведенення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року №2710?5 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Кошатюк І.А. до Волинської філії ДП «СЕТАМ» за адресою: м.Луцьк, вул. Коперника,8а ?3 подано заявку на реалізацію арештованого майна відповідно до акту ВП№50538221 від 27.05.2016 року.

Частиною 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведенення електронних торгів, в редакції затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року №2710?5 встановлено, що Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 5 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів в редакції за №2710?5 від 22.12.2015 року державний виконавець призначає зберігача у порядку, встановленому статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись принципом забезпечення схоронності та цілісності майна.

Зберігачами можуть бути боржник, члени його сім'ї або інші особи, у тому числі Організатор.

Організатор призначається зберігачем рухомого майна, що підлягає реалізації відповідно до цього Порядку, крім випадків, коли це майно не може бути передано на зберігання Організатору з об'єктивних причин без пошкодження його функціональних властивостей, цілісності та зовнішнього вигляду (складні верстати, механізми, устаткування тощо).

Організатор не може відмовитися від забезпечення збереження майна, щодо якого існує загроза його втрати, знищення, пошкодження або суттєвого зменшення вартості.

Організатор зобов'язаний на вимогу державного виконавця забезпечити отримання від державного виконавця арештованого майна з подальшим його зберіганням. У разі необхідності Організатор для зберігання арештованого майна на договірних засадах залучає третіх осіб, що мають відповідні можливості, приміщення, обладнання та підтверджений досвід.

Організатор відповідальний за належне збереження переданого йому арештованого майна, а також за вибір третіх осіб та належне збереження арештованого майна залученими ним третіми особами.

Зберігач зобов'язаний забезпечити належні умови зберігання майна відповідно до властивостей такого майна, торговельно-технологічних, санітарно-гігієнічних і протипожежних норм, його демонстрацію (крім випадків, коли зберігачем є боржник або члени його сім'ї) та передачу переможцю електронних торгів.

З огляду на вище викладене, Законом чітко встановлено осіб, які можуть зберігати арештоване майно, процедуру передачі майна на відповідальне зберігання, а також вимоги до таких осіб щодо зберігання ними вказаного виду майна.

Державним виконавцем відділу Кошатюк І.А. у визначений Законом порядок та спосіб було передано на реалізацію описане та арештоване майно боржника.

Крім того, організатором та зберігачем майна Волинською філією ДП «СЕТАМ» у визначений Законом спосіб було проведено реалізацію вказаного майна боржника.

Оскільки, описане майно згідно опису та арешту майна боржника №50538221?1 від 27.05.2016 року, що не було реалізоване на третіх електронних торгах, а стягувач відмовився залишити за собою в рахунок погашення заборгованості відповідно до листа №792 від 21.02.2017 року, старшим державним виконавцем відділу Кошатюк І.А. згідно ч.7 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції за № 1404-VIII 19.04.2017 року зняв арешт з нереалізованого майна згідно акту опису і арешту майна.

18.05.2017 року позивачем державному виконавцю було направлено клопотання для проведення огляду та опису вищевказаного арештованого майна.

При проведенні 15.06.2017 року огляду арештованого майна було виявлено, що в більшій частині арештованого майна, а саме косметичних виробів, закінчився термін придатності.

Згідно звіту про оцінку описаного та арештованого майна боржника від 20.07.2017 року його вартість станом на 20.07.2017 року становить 58246,44 грн. (а.с. 17-23).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 22 ЦК України передбачено, що особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх вішкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або посадовими особами цих органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, належних та допустимих доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, органу або посадової особи Державної виконавчої служби при виконанні судового рішення позивачем суду не надано.

Також, позивачем не надано і жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо підміни, пошкодження чи неналежного зберігання описаного рухомого майна.

Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку із їх недоведеністю.

У п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6 судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення їх діяльності, як юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. 17 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, управління Казначейства є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в установах Державної казначейської служби України.

Таким чином, територіальні органи Державної казначейської служби України не уособлюють собою державу Україна, а рахунки, які відкриті виключно для забезпечення їх діяльності, не уособлюють собою Державний бюджет України.

Завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення їх діяльності, як юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством.

Враховуючи, що позовні вимоги заявлені про стягнення за рахунок Державного бюджету України, що казначейське обслуговування бюджетних коштів забезпечує Державна казначейська служба України (Казначейство), яка є центральним органом виконавчої влади і має повноваження безспірного списання коштів державного та місцевого бюджетів на підставі рішення суду, то саме цей орган має бути залучений до участі у справі.

Стягнення зазначеної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою щодо відшкодування шкоду, тому обов'язковим відповідачем у справах про відшкодування шкоди, має бути Державна казначейська служба України.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач не взяв до уваги ту обставину, що з огляду на встановлений механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ), стягнення моральної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, яка не вказана позивачем стороною у даній справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно вимог ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Судом позивачу роз'яснювалось право в порядку ст. 51 ЦПК України заявити клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача у справі, однак наданим правом позивач та його представник не скористались, відповідного клопотання не заявляли.

А тому, пред'явлення позову до неналежного відповідача або не залучення в якості співвідповідача, також, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 13, 15, 16 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 16.07.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк