Справа № 216/46/18
провадження №2/216/1335/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської

області в складі:

головуючого судді - Бутенко М. В.

за участю

секретаря - Янчук С. О.

представника позивача - Ковальчука А. А.

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, який в подальшому уточнило та обґрунтовувало свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.02.2006 року ОСОБА_4 (далі - Відповідач) отримав кредит у розмірі 2900.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим за кредитним договором Відповідач станом на 30.11.2017 року має заборгованість - 22 308.74 грн., яку Позивач і просить стягнути.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог та надав до суду заяву про застосування строку позовної давності, обґрунтовуючи її тим, що позивач пропустив строк звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується письмовими матеріалами справивідповідно до заяви (а.с.6) ОСОБА_4 від 13.01.2006 року (далі - Відповідач) уклала договір про надання банківських послуг (шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг), отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до наданого до суду розрахунку заборгованості за договором станом на 30.11.2017 року Відповідач має заборгованість - 22308.74 грн., яка складається з наступного:

2684.55 грн. - заборгованість за кредитом;

18085.68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500.00 грн. - штраф (фіксована частина).

1038.51 грн. - штраф (процентна складова).

Письмової вимоги про усунення порушень кредитного договору позивач від відповідача не отримував. Матеріали справи вимоги банку також не містять.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Як вбачається з матеріалів справи прострочка виконання зобов'язань настала у серпні місяці 2006 року, а останній платіж був здійснений 13 жовтня 2011 року. Позивач звернувся до суду з позовом 03.01.2018 року.

Позивач знав по порушення свого права та мав можливість звернутись до суду з вимогою щодо звернення стягнення заборгованості (штрафних санкцій), але своїм правом не скористався, тим самим пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого начебто порушеного цивільного права.

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у даній цивільній справі є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись 12,13,76-82,141,223,247,259,263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30-ти днів з дня отримання його копії шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Суддя М. В. Бутенко