Номер провадження: 22-ц/785/2991/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 16.11.2013 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №АС/8898256, за яким застраховано автомобіль НОМЕР_1. 10.01.2014 року о 10.10 год. у м. Одеса на перехресті вул.Бабеля та вул.Балківської відбулося ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_4 Згідно з відомості №9332878 про ДТП та постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 12.02.2014 року ДТП сталося внаслідок порушення ОСОБА_2 ПДР України та останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП. Потерпіла особа ОСОБА_4 звернулася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акта 06/31609/3.2.29 від 16.02.2015 року та умов договору страхування №АС/8898256 від 16.11.2013 року, розмір страхового відшкодування склав 14 774,31 грн. та був виплачений потерпілій особі. Відповідач у строки встановлені законодавством не повідомив страхову компанію про ДТП. З метою досудового врегулювання спору Страховою компанією 23.03.2015 року було направлено на адресу відповідача претензію вих.№ 1927, яка у свою чергу залишена без задоволення.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 14 774,31 грн.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19 січня 2016 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 14 774,31 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 п.п. 1,3 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Задовольняючи позов ПрАТ «Страхова компанія «Країна», суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 10.01.2014 року о 10.10. у м. Одеса на перехресті вул.Бабеля та вул. Балківської відбулося ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_4.

Згідно відомості №9332878 про ДТП та постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12.02.2014 року (справа №521/1521/14-п) ДТП сталося внаслідок порушення ОСОБА_2 ПДР України, та останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП (а.с.8-9).

Власником транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н. НОМЕР_3, є ОСОБА_3.

16.11.2013 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №АС/8898256, за яким застраховано автомобіль НОМЕР_1 (а.с.19).

На момент ДТП застрахованим транспортним засобом керував ОСОБА_2 на підставі тимчасового дозволу серії АБ №017787 (а.с.22).

Внаслідок ДТП 10.01.2014 року автомобіль ОСОБА_4 отримав механічні пошкодження. Останній звернувся до страхової компанії із заявою-повідомленням про ДТП (а.с.23). Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, склала 15 774, 31 грн.

На підставі страхового акта №06/31609/3.2.29 та заяви ОСОБА_4 від 15.05.2014 року про виплату страхового відшкодування, страховою компанією було виплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування на суму 14 774, 31 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 276, наявним у матеріалах справи (а.с.7- зв.).

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що страхова компанія виконала свої зобов'язання та відшкодувала ОСОБА_4 у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України , до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Зокрема, з п.п. ґ п. 38.1.1. ст. 38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

У відповідності до п. 33.1. ст.33 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду справи після ДТП 10.09.2014 року та станом на сьогоднішній день, відповідач не надав інформації до страхової компанії та не повідомляв про дорожньо-транспортну пригоду у строки, передбачені ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку про набуття позивачем права регресної вимоги після виплати страхового відшкодування та задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Проте із таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Головною підставою для вирішення справи суд посилався на те, що відповідач не надав інформації до страхової компанії на не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду у строки, передбачені ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Хоча в день ДТП відповідач телефонував до страхової компанії «Країна» та повідомив про факт ДТП.

Сам по собі факт неповідомлення про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення. До такого висновку дійшов ВСУ в постанові від 16 вересня 2015 року №6-284цс15.

Відповідно до пп.«г» пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього закону.

Із внесенням закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 №3045-VI змін у ст.33 закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в пп.33.1.4 п.33.1 ст.33 закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до пп. «г» пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст.33 цього закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до пп.33.1.4 п.33.1 ст.33 закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього закону, - Моторне (транспортне страхове бюро), повідомлення про ДТП установленого МТСБ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Суд першої інстанції неправильно застосував положення пп. «г» пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 і п.33.1.4 п.33.1 ст.33 закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до неправильного вирішення спору.

Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 04.04.2018 року по справі №522/24655/16-ц, провадження №61-18св17.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року- скасувати, у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_2 -365 гривень 40 копійок судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 липня 2018 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький