Провадження №2/193/355/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

19 липня 2018 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кащук Д.А.,

при секретареві Ратушній В.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області, стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.07.2009 року, до досягнення дитиною повноліття, а також рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2017 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/2 частини з всіх видів доходів відповідача, але не менш 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.08.2017 року і до повноліття дітей. Після внесення рішення суду, його матеріальний стан змінився.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/4 частини зі всіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/8 частини зі всіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог відповідача, обгрунтувавши тим, що у неї дитина-інвалід, а тому потребує значних коштів для лікування.

Суд вислухавши думку позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КИ№141862 від 23 червня 2010 року виданого Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис№265 - відносини було розірвано (а.с. 7)

Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно свідоцтва про народження серії І-КИ №228319, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 16 червня 2009 року, який проживає разом із матірю (а.с.8).

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області, стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто аліменти у розмірі 1/ 4 частини зі всіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.07.2009 року, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2017 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/2 частини з всіх видів доходів відповідача, але не менш 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.08.2017 року і до повноліття дітей ( а.с.10)

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою ВРУ № 789ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Також ч.ч. 1, 2 ст. 27 вищевказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Отже, суд вправі змінити розмір аліментів, визначений судом, за позовом одержувача аліментів, однак лише в разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я боржника або стягувача.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежновід того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідност. 81 ЦПК Україник ожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцимКодексом.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання в тому, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів в частині стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/4 частини зі всіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/8 частини зі всіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, оскільки частка виплат на трьох та більше дітей не може перевищувати 50% доходу платника аліментів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів.

Судом, також прийнято до уваги, що обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини", ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180, 182, 183, 192 СК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 12, 13, 76-81, 81, 89, 133, 137, 141, 263- 265, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, який стягується з ОСОБА_1 щомісячно на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2009 року на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4 з 1/4 частки до 1/8 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Софіївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.07.2018 року.

Суддя Д.А. Кащук