Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1428/18

номер провадження 2/695/887/18

12 липня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Золотоніського району про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2015 року померла баба позивача ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою вул. Шевченка, 37, с. Богдани Золотоніського району Черкаської області.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняли позивач та його брат ОСОБА_3, подавши відповідні заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Позивач та його брат є спадкоємцями за законом першої черги за правом представлення, оскільки їх батько та відповідно син ОСОБА_2 помер ще 16.07.1988 року. Оскільки брати є спадкоємцями в рівних долях, вони розподілили між собою спадкове майно шляхом укладення відповідного договору, за яким вказаний спадковий будинок, що належав ОСОБА_2, після її смерті отримує саме позивач по справі.

Позивач спадщину прийняв у встановленому законом порядку, однак отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину на вказане майно не має можливості, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. За цих підстав нотаріус, постановою від 15.05.2018 року, відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а тому останній був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом.

У судове засідання позивач не зявився, направивши до суду заяву, згідно з якою розгляд справи просив проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Представник відповідача: Богданівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач не заперечує проти позовних вимог, суд вважає за можливе у судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 254527 від 15.05.2015 року) ОСОБА_2 померла 14.05.2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис №4.

Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

ОСОБА_4 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 1 від 26.04.2018 року, вбачається, що у ОСОБА_2 був син ОСОБА_5, який відповідно до норм чинного законодавства був спадкоємцем першої черги.

Однак, як встановлено судом, ОСОБА_6 помер 16.07.1988 року, що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть (серії ІІ-СР № 340874).

Нормами ст. 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Матеріали справи містять дані, що позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_3 є синами ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (серія ІІІ-СР №268274) та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.01.2018 року, а оскільки їх батько помер ще за життя ОСОБА_2, вони є спадкоємцями за законом першої черги за правом представлення.

Нормами ст. 1263 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.05.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Шевченка, 37, с. Богдани Золотоніського району Черкаської області, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Богданівської сільської ради Золотоніського району №59 від 05.04.2018 року, на підставі запису погосподарської книги №3, особовий рахунок № 0220-1, за померлою ОСОБА_2 числиться житловий будинок з надвірними будівлями, рік побудови 1978, що розташований в с. Богдани Золотоніського району Черкаської області по вул. Шевченка, 37.

Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Так із вказаної довідки, виданої виконкомом Богданівської сільської ради за вих. №59 від 05.04.2018 року, вбачається, що будинок був побудований у 1978 році.

Оскільки сам будинок був побудований в 1978 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою Черкаська область, Золотоніський р-н, с. ДБогдани, вул. Шевченка 37, хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається з повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 30.05.2018 року за №495/01-16, після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа за №389/2015. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від ОСОБА_3 та ОСОБА_1, на імя яких 24.01.2018 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір про розподіл спадкового майна від 24.01.2018 року, який посвідчений державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №179.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 отримав у спадок мано після смерті ОСОБА_2, до якого, серед іншого відноситься житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, буд. 37 у с. Богдани Золотоніського району Черкаської області.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності вказаного будинку померлій ОСОБА_2, а також факт належного прийняття спадщини позивачем по справі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов, враховуючи, що існують законні підстави, підлягає до повного задоволення

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та

ст., ст. 76, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Золотоніського району про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, село Богдани, вулиця Шевченка, 37, за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом та договором про розподіл спадкового майна, посвідченим у Золотоніській районній державній нотаріальній конторі 24 січня 2018 року, реєстр. № 179, після померлої 14 травня 2015 року баби позивача ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.