АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Київ

Справа № 22-5962 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Сенько М.Ф.

Унікальний №759/2067/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши у судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu2-;Про судоустрій і статус суддів&q? с; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?аз;Голос України&quУк; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &q?лу;Прикінцеві та перехідні положення&q?ло; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu2-;Про судоустрій і статус суддів&q? с; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &q?у ;Перехідні положення&q?ло; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Просила суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з серпня 2008 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають спільну доньку ОСОБА_3. Спільне життя не склалось і сторони проживають окремо. У зв'язку з неможливістю подальшого збереження шлюбу було подано позов до суду про його розірвання.

Відповідач відмовляється від укладення угоди про участь у вихованні дитини та її матеріальному забезпеченні. Враховуючи перебування доньки на повному утриманні позивача та відсутність у неї самої постійного заробітку, фізичну можливість відповідача забезпечувати власну дитину та покладеного на нього, як на батька обов'язку по її утриманню, просила суд стягнути аліменти.

Окремо звертала увагу, що відповідач також не має постійної роботи та доходу, інших осіб на утриманні та є фізичної здоровою та спроможною до праці людиною, а тому підстави для визначення аліментів саме в твердій грошовій формі в розмірі 4 000,00 грн. є обґрунтованими.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2018 р. позов ОСОБА_1 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 1 500,00 грн., щомісячно починаючи з 13.02.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначено, що визначений розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, ОСОБА_1, 19 червня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів апелянт посилалась на те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів не відповідає потребам дитини, прожитковому мінімуму та можливостям відповідача.

Висновки суду щодо наявності у позивача місця роботи не відповідають дійсності та доказам наявним в матеріалах справи. Судом першої інстанції не надано оцінку відсутності будь-яким спробам з боку відповідача працевлаштуватись, не прийнято до уваги стимул, яким є стягнення аліментів за для пошуку відповідачем роботи з високим постійним заробітком.

Посилання на наявність у відповідача певного захворювання, враховуючи відсутність інвалідності є безпідставними.

Вважала, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував наявність достатніх доказів на обґрунтування позовних вимог, наданих письмових доказів, що у повній мірі сприяє формуванню переконання у обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 15.08.2008 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис №976 (а.с.5)

У період шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6)

Дитина проживає та зареєстрована разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7, 3)

Згідно медичних довідок Міської клінічної лікарні №5 м. Києва від 03.01.2003 р. (а.с.16) та поліклініки Солом'янського району м. Києва (а.с.17) ОСОБА_2 у період з 1997 року по 2003 рік тричі звертався з приводу захворювання на вірусний гепатит «С» та перебував на стаціонарному лікуванні.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок по утриманню дитини покладений рівномірно на обох батьків. Працевлаштованість позивача, відсутність постійного заробітку у відповідача та наявність у нього захворювання, вік, стан здоров'я дають підстави для стягнення аліментів саме в розмірі 1 500,00 грн., що буде достатнім та необхідним для врегулювання спору.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що на час розгляду справи дитині виповнилось 9 років.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з матеріалами справи даних щодо працевлаштування сторін та отримання ними заробітку не має.

Данні обставини судом не перевірені і не встановлені, а тому колегія суддів виходить з наявних в матеріалах справи документів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції посилався на працевлаштованість позивача, проте наявні матеріали справи доказів цього не містять та самим позивачем заперечуються.

Колегія суддів критично оцінює надані відповідачем довідки на підтвердження власного стану здоров'я, оскільки вони датовані 2003 роком, належним чином не завірені.

Інших відомостей щодо стану здоров'я відповідача на час розгляду справи стороною не надано.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням участі обох батьків в матеріальному утриманні дитини більш менш достатнім розміром аліментів, який забезпечить можливість нормального розвитку, достатність існування, навчання та харчування дитини, буде сума 2 000,00 грн. на місяць.

Беручи до уваги обов'язок участі обох батьків в утриманні дитини, колегія суддів вважає, що в зазначеному розмірі сума витрат на дитину на день буде приблизно складати по 66,6 грн. на кожного з батьків на день.

Однак колегія суддів звертає увагу на те, що у разі сплати кожним із батьків щоденно на утримання дитини вказаної суми, вона все одно не буде співмірною для забезпечення дитині достатнього рівня для існування, гармонійного розвитку, навчання та харчування.

Проте враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також відсутність належних документів для визначення фінансової можливості батьків на утримання дитини, колегія суддів приходить до висновку про можливість визначення аліментів тільки в такому розмірі.

Доводи апелянта щодо необхідності розгляду судом питання про призначення аліментів як стимулюючого засобу для відповідача, колегією суддів вважають надуманими та безпідставними, враховуючи неможливість зміни волевиявлення особи таким способом та використання права дитини на гармонійний розвиток за для спонукання особи до дій.

Будь-яких інших доказів на підтвердження доводів апелянта щодо фізичних, фінансових та психічних можливостей відповідача для вчинення тих чи інших дій пов'язаних як і з працевлаштуванням, так і з утриманням дитини матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини в справі PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року зміні в частині розміру призначених аліментів та виключення з мотивувальної частини рішення не підтверджених матеріалами справи обставин.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року в частині визначення розміру аліментів змінити виклавши резолютивну частину рішення в новій редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 13 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Виключити з мотивувальної частини рішення данні про те, що позивач працевлаштована, має відповідний постійний дохід у виді заробітної плати.

Допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2) на користь державний судовий збір в розмірі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 80 копійок.

Визначений судом розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 19 липня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль