Справа № 204/3859/18
Провадження № 2/204/1281/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 грн. на місяць на користь ОСОБА_1.

В обґрунтування позову позивач вказала на те, що 19 вересня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем; від шлюбу 28 січня 2015 року народилась дитина ОСОБА_4, яка проживає разом з позивачем. 17 серпня 2017 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. 31 січня 2018 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_4, починаючи з 19 липня 2017 року та до повноліття дитини. Позивач зазначила, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати дитину, матеріальної допомоги дитині не надає. Крім того, у звязку зі станом здоровя дитини, її віковими особливостями дитина потребує постійного додаткового лікування, що підтверджується довідками, у звязку з чим позивач вважає, що відповідач повинен нести половину витрат на додатковий розвиток дитини у розмірі 1500 грн. на місяць.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні підтримали позовну заяву, просили її задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені.

Відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин; належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив; позивач, її представник не заперечували проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вислухавши позивача, її представника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що з 19 вересня 2014 року по 17 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у сторін народилася дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 530230 (а.с.2,3,4,5).

17 серпня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується копією рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року у справі № 204-4356-17 (а.с. 3,4).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2018 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_4, починаючи з 19 липня 2017 року та до повноліття дитини (а.с.14).

Встановлено, що за станом здоровя дитини, її віковими особливостями, донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує постійного додаткового лікування.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Суд, враховуючи матеріальне становище сторін, виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків, передбаченого нормами Сімейного Кодексу України, вважає, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина і при визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого, при цьому, суд звертає увагу, що наявність додаткових витрат підтверджена належними доказами і з відповідача підлягає стягненню 50% вказаних витрат.

Аналогічні положення містяться у правовому висновку Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс 17.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі; участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у лютому 2018 року звернулась разом з донькою до лікаря, діагноз останнім було зазначено: аденоїди ІІ ст. (а.с.7), у звязку з чим, лікарем був виписаний рецепт на придбання ліків, а саме: «ІОВ-малиш»; «Дефлю Сильвер»; «Синупрет сироп» (а.с.8).

Згідно копії квитанції на придбання ліків, позивачем, окрім ліків, призначених лікарем, ще було придбано і інші ліки: «Риназолин каплі», «Натрія хлорид», «Амброксол 15 сироп», «Витатон» льодяники, які не містились у рецепті лікаря (а.с.8).

Тому, з урахуванням діагнозу лікаря, рецепту, який був виписаний на придбання ліків, суд вважає, що фактично понесеними та належним чином підтвердженими є витрати, які повинні бути стягнені з відповідача на користь позивача у розмірі 50 % від понесених витрат, складають суму 119 грн. 05 коп., виходячи із розрахунку: «Дефлю Сильвер» 108,55 грн.; «Синупрет сироп» 129,55 грн. (108,55 грн. + 129,55 грн.) : 2 = 119 грн. 05 коп.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд вважає, що позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, не довела, за допомогою належних та достатніх доказів, з урахуванням положень ст.ст.77-80 ЦПК України, зазначені нею обставини можливості стягувати на її користь кожного місяця на утримання дитини додаткові витрати у розмірі 1500 грн.

Крім того, суд наголошує, що вимога позивача щодо зобов'язання сплачувати щомісячно додаткові витрати на розвиток дитини у розмірі 1500 грн., не підлягає до задоволення, оскільки в даному випадку позивач не набула права на вказану вимогу, оскільки це є вимога на майбутнє, а тому доводи позивача про те, що додаткові витрати можуть фінансуватись наперед ґрунтуються виключно на припущеннях, адже вказані витрати позивачем ще не понесені.

А отже, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180-184, 191,192 СК України, ст.ст.4,5,12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 119 (сто девятнадцять) грн. 05 (пять) коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В.Токар