Справа № 125/1640/17 копія:
Провадження № 22-ц/772/1504/2018
Головуючий у суді першої інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Торбасюк О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кислова Ю.А., який діє в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

на рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Хитрука В.М., повний текст якого складено 27 вересня 2017 року,

в справі №125/1640/2017

за позовом ОСОБА_4 (позивач)

до ОСОБА_5 (відповідач)

про визнання нікчемного правочину купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

ОСОБА_4 01 вересня 2017 року звернувся в районний суд із зазначеним позовом до ОСОБА_5, в обґрунтування якого посилався на те, що 19 червня 2017 року, між ним та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - арматурного цеху, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Сторонами договору було погоджено усі істотні умови, зокрема щодо предмета та ціни договору.

10 липня 2017 року на виконання умов Договору купівлі-продажу ним, як покупцем, було сплачено ОСОБА_5 260000 гривень за передання йому у власність предмета договору та домовлено посвідчити укладений договір нотаріально.

Однак, у визначений час відповідач з невідомих причин до нотаріуса не з'являвся.

Тому просив постановити рішення, яким визнати нікчемний правочин купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладений між ним та відповідачем дійсним, визнати за ним право приватної власності на нежитлову будівлю арматурного цеху, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано нікчемний договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 19.06.2017 року, арматурного цеху, загальною площею - 699 кв. м.: основна площа будівлі - 560,2 кв. м, допоміжна площа - 138,8 кв. м, що складається з арматурного цеху, літера «А», естакади з колонами літера «а», вимощення з колонами літера «а1», випарочні ями літера «а2», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - дійсним.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 202 у Реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема на: нежитлову будівлю, що складається з будівлі арматурного цеху, загальною площею - 699 кв. м.: основна площа будівлі - 560,2 кв. м, допоміжна площа - 138,8 кв. м, що складається з арматурного цеху, літера «А», естакади з колонами літера «а», вимощення з колонами літера «а1», випарочні ями літера «а2», що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Діючи в межах своїх повноважень на підставі ст. 131-1 Конституції України, Закону України «Про прокуратору» та статті 56 ЦК України, з метою захисту економічних інтересів держави, керівник Жмеринської місцевої прокуратури Кислов Ю.А., в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення суду не містить обґрунтування того, в чому саме полягає ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину, та які обставини свідчать про безповоротну втрату можливості посвідчити правочин у нотаріуса, що є умовами застосування частини 2 статті 220 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечує, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване. В обґрунтування відзиву посилається на те, що судом першої інстанції вірно задоволено позов, так як відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Крім того, в зв'язку з тим, що нотаріального посвідчення договору не було, в нього не виникло обов'язку сплатити обов'язкові при такому посвідченні платежі, а тому посилання прокурора на те, що оскаржуване рішення порушує інтереси держави, є безпідставними.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

В судовому засіданні представник прокуратури Вінницької області Клименко Д.С. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Інші учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Клопотання позивача ОСОБА_4 і його представника - адвоката ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягають, так як позивачем взагалі не наведено поважних причин його неявки в судове засідання на призначені дату й час, а поважність причин неявки в судове засідання представника - закордонне відрядження, не підтверджена документально.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Задовольняючи позову суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання укладеного договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 в порядку, встановленому частиною другою статті 220 ЦК України, оскільки відповідач ОСОБА_5 ухилявся від нотаріального посвідчення укладеного правочину.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як суд визнав встановленими обставини, які мають значення для справи, які є недоведеними, а висновки, викладені в рішення суду першої інстанції, не відповідають дійсним обставинам справи.

Судом встановлено, а сторонами не заперечується той факт, що 19 червня 2017 року, між учасниками справи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено у простій письмовій формі, договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, яка належить останньому на праві власності на підставі Свідоцтва НОМЕР_2 про право власності на нежитлову будівлю від 04 березня 2004 року та складається із: арматурного цеху, загальною площею - 699 кв. м.: основна площа будівлі - 560,2 кв. м, допоміжна площа - 138,8 кв. м, що складається з арматурного цеху, літера «А», естакади з колонами літера «а», вимощення з колонами літера «а1», випарочні ями літера «а2», що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

10 липня 2017 року, на виконання умов п. 4 Договору купівлі-продажу позивачем, як покупцем, було сплачено 260 000 гривень за передання йому у власність предмета договору, що підтверджується копією розписки про передачу коштів.

Цього ж дня сторони договору погодили посвідчити його нотаріально, оскільки право власності на нежитлову будівлю, що є предметом купівлі-продажу не було зареєстроване у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, нотаріально посвідчити даний договір виявилось неможливим. Крім того, сторонам було достеменно відомо, що відповідно до п. 14 Договору купівлі - продажу вищевказаної нежитлової будівлі від 19.06.2017 року договір після його підписання сторонами, нотаріального посвідчення, повного розрахунку підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як встановлено судом, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 19.06.2017 року, тобто після набрання чинності законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11лютого 2010 року №1878-VI, яким скасована державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомого майна як умова його укладення.

Разом з тим суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Умовами застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 06.09.2017 року при розгляді справи за N 6-1288цс17.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини 2 статті 220 ЦК України.

Встановлюючи факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору суд першої інстанції виходив з того, що він у визначені дні та години не з'являвся до нотаріальної контори.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 був присутнім у судовому засіданні при розгляді справи в суді першої інстанції, при цьому позов ОСОБА_4 визнав, що може свідчити про відсутність спору між сторонами, а відтак відсутність підстав для визнання правочину дійсним і визнання права власності за позивачем.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини, позивач не довів, а суд першої інстанції не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.

Без надання належної оцінки зазначеним фактичним обставинам, які мають важливе значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Отже колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не доведено безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Посилання позивача на те, що визнанням в судовому порядку правочину купівлі-продажу нерухомого майна дійсним не зачіпаються інтереси держави, а відтак відсутні підстави для їх представництва прокурором, спростовуються його ж поясненнями про те, що у зв'язку з тим, що договір не посвідчувався в нотаріальному порядку, в нього не виникло будь-яких зобов'язань по сплаті податків та інших обов'язкових платежів.

Водночас у випадку посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріуса до сплати підлягали державне мито, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, військовий збір, податок на доходи фізичних осіб встановленого законом розміру.

В зв'язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою в задоволенні позову, з позивача на користь апелянта слід стягнути судові витрати - судовий збір за подання апеляційної скарги.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 376, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кислова Ю.А., який діє в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання нікчемного правочину купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП за ДРФО НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь прокуратури Вінницької області, на користь прокуратури Вінницької області, код 02909909, МФО 820172, розрахунковий рахунок 988 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1074 грн. 94 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді:підпис/ Міхасішин І.В.
/підпис/ Войтко Ю.Б.

Повний текст постанови складено 18.07.2018 року

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.