АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1014/18 Справа № 189/304/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

за участю секретаря Кравцової Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.05.2006 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що відповідно до п. п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт (відповідач) дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. На думку позивача, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. У позові позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При цьому позивач посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», а також має право односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору відповідно до п. 5.5. «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач надав кредит, а позичальник зобовязаний відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг повернути кредит та сплатити відсотки за його використання. У порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України відповідач, на думку позивача, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Також відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Станом на 31.01.2017 року за розрахунками позивача, відповідач має перед ним заборгованість у розмірі 66131,06 грн., яка складається з наступного: 7912,46 грн. заборгованість за кредитом, 51543,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штраф 500,00 грн. фіксована частина, 3125,29 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь (а.с.а.с.1-2, 29-31).

Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.99-101).

Не погодившись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.103-107).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач посилається на те, що сторонами 25.05.2006 року було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 609681, SAMDN2755 Універсальна зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що відображено в довідці про зміну умов кредитування. Згідно цього договору відповідачка отримала від позивача 14.09.2011 року 8000,00 грн. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: анкета-заява від 18.04.2006 року, Умови та правила надання банківських послуг. Позивач зазначає, що відповідач неналежно виконує свої зобовязання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 31.01.2017 року утворилася заборгованість у сумі 66131,06 грн., відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с. 33-39).

Відмовляючи у задоволенні повних вимог суд 1 інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки як свідчать матеріали справи, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18 квітня 2006 року, не може бути доказом укладення між сторонами у справі спірного кредитного договору від 25 травня 2006 року, оскільки не містить розмір надано позивачем кредиту, процентів, які нараховані та чи ознайомлений відповідач з Правилами, тарифами та умовами обслуговування та кредитування, а також чи отримувала вона їх.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, в обґрунтування позову позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачкою було укладено договір № б/н від 25.05.2006 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З уточненої позовної заяви вбачається, що між позивачем та відповідачкою було укладено договір № б/н від 25.05.2006 року, згідно якого ОСОБА_2 14.09.2011 року отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 609681, SAMDN2755 Універсальна зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що відображено в довідці про зміну умов кредитування.

Позивач надав суду копію заяви, підписаної нібито відповідачкою (а. с. 7), яка є не копією з письмового оригіналу, а роздруківкою з електронного носія. Дана заява називається «заявление клиент ранее идентифицирован по счету /карте № 778102». На цій копії заяви вбачається підпис ОСОБА_2 від 18.04.2006р., що вона ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, що складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. При цьому у верхньому лівому куті даної заяви зазначається, що ОСОБА_2 карту та код отримала 15.05.2006 року.

Текст даної заяві наданий не повністю, поверх тексту заяви накладена копія іншого документу про тип карти та умови погашення заборгованості, також не викладена у повному обсязі.

Врахувавши вищевикладене, суд 1 інстанції прийшов до висновку, що наданий документ, не може безспірно свідчити, що саме відповідачка підписала дану заяву, а також унеможливлює зробити висновок, на яких умовах, оскільки значна частина тексту заяви перекрита текстом (фрагментом) копії іншого документу.

Також із даної заяви не вбачається, що це заява взагалі стосується карткового рахунку № 609681, отже, немає підтвердження ідентифікації відповідачки, ніде не зазначений тип, вид, строк дії платіжної картки.

В позовній заяві (а. с. 1-2) та уточненій позовній заяві (а. с. 29-30) зазначено, що договір укладений 25.05.2006 року, що суперечить датам, зазначеним у цій заяві, адже в заяві зазначені дати 18.04.2006р. та 15.05.2006р.

В матеріалах справи (а.с. 14) знаходиться копія паспорту відповідачки ОСОБА_2, при цьому також вбачається, що дана копія з електронного носія, а не ксерокопія з оригіналу, засвідчена надписом «копія вірна», підписом ОСОБА_2, але 14.09.2011 року, тоді як позивач зазначає, що договір укладений у 2006 році.

Також у якості доказу позивачем надана виписка з карткового рахунку № 4149****9681 за період з 25.06.2006 по 31.03.2017 роки, з якого не вбачається, який був первісний ліміт за даною платіжною карткою; за умовами договору (згідно того фрагменту, який мається у заяві, а. с. 7) цей ліміт складав 2500,00 грн., але з виписки первісний ліміт взагалі не вбачається (а. с. 36).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

При цьому, з матеріалів справи, не можливо встановити наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, ким саме та коли було укладено спірний договір та який був первісний ліміт за даною платіжною карткою, та те, що саме наявні у справі Умови є складовою частиною укладеного між сторонами спірного кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідачка, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов'язання відповідач зі сплати відсотків, пені, комісії та штрафів в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, що необхідно для встановлення обставин по справі й наявності підстав для задоволення позову.

Зазначене викладено у правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 22 березня 2017 р. у справі № 6-2320цс16.

Враховуючи незгоду апелянта з рішення суду 1 інстанції, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» було витребувано належним чином завірені докази, а саме: оригінал кредитного договору № б/н від 25.05.2006 року та його читабельну копію; детальний щомісячний розрахунок заборгованості по кредитному договору № б/н від 25.05.2006 року, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (із зазначенням періоду та сум нарахованої заборгованості по кожній її складовій окремо, та сум, внесених на виконання договору з зазначенням відомостей щодо зарахування конкретних сум на погашення конкретних платежів); витяг з рахунку щодо руху коштів по кредитному договору № б/н від 25.05.2006 року, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2; належним чином затвердженні умови та правила надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору № б/н від 25.05.2006 року, та які б були підписані відповідачем по справі; відомості щодо строку дії картки, отриманої за кредитним договором № б/н від 25.05.2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 Миколаївною, та інформацію щодо її перевипуску та отримання ОСОБА_2 (а.с.131-132).

Позивачем зазначену ухвалу не виконано, витребувані докази суду ані не направлено, ані представником позивача в судовому засіданні не надано, а отже апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі, правові підстави звернення позивача до суду з позовом та відповідність нарахованої заборгованості.

Отже, позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання відповідачем кредитних коштів та узгодження з останнім всіх істотних умов, є безпідставними, оскільки доказів, які б вказували на видачу відповідачу платіжної картки та коштів у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, та її реквізити, матеріали справи не містять, як і анкета-заява. Також, додані до позовної заяви додатки не містять відомостей щодо обґрунтованості нарахування процентів за користування кредитом, штрафу, пені та комісії, у розмірі зазначеному у розрахунку заборгованості.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом першої інстанції всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо була надана оцінка наявних в матеріалах справи доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права. Судом першої інстанції у повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: