РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Філіпенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 101294,02 грн., інфляційних витрат та 3 % річних. 16 квітня 2018 року уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти за порушення строків виконання грошового зобовязання у порядку ст. 625 ЦК України, а саме: 3 % річних 11161,00 гривень, інфляційні витрати за період з 07.02.2014 року по 06.03.2018 року 111165,33 гривень, всього в сумі 122326,33 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 08.11.2013 року задоволено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 98754,17 гривень. Вирок суду набув чинності 07.02.2014 року. На виконання вироку суду на імя ОСОБА_1 видано виконавчий лист, відповідно до якого розпочате виконавче провадження ВДВС Дніпровського РУЮ м. Херсона. Відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості. Станом на 10.04.2018 року позивачем отримано грошові кошти в сумі 68763,61 гривні.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 посилається на положення ст. 625 ЦК України та правову позицію Верховного Суду України у справі №6-113цс14 від 01.10.2014 року, про те, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та зобовязаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, тобто повинен відшкодувати втрати кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримати компенсацію від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням розрахунку індексу інфляції за період з 07.02.2014 року по 06.03.2018 року інфляційні витрати за час затримки виконання рішення суду в сумі 111165,33 гривень та 3 % річних від простроченої за час затримки розрахунку в сумі 11161,00 гривень.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2017року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.04.2018 року справу про стягнення грошових коштів призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив відповідно до якого позов не визнав, вважає його необґрунтованим, та просив в задоволенні позовних вимог відмовити оскільки вважає, що положення ст. 625 ЦК України неможна застосовувати до відносин, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, що узгоджується з висновками, яких дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 16 січня 2013 року «Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України» № 10-74/0/4-13, Узагальненням Верховного Суду України 2014 року щодо Аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в Постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-3019цс15.

Відповідач у відзиві також зазначає, що між сторонами не існує договірних зобовязальних відносин, а дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. Вказує, що ст. 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду (у даному випадку вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 08.11.2013 року). При відсутності ж визначених законом або рішенням суду строків виконання не існує й факту «прострочення», а тому не може бути й відповідальності за ст. 625 ЦК України. При цьому, ч. 5 ст. 11 ЦК України, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Наполягає, що суд не вправі змінювати раніше встановлений судовим рішенням розмір шкоди, в тому числі шляхом застосування положень ст.625 ЦК України.

Крім того, відповідач не погоджується з розрахунком суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, оскільки повністю погасив стягнуту з нього вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 08.11.2013 року на користь позивача, про що надав суду відповідні банківські квитанції.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив по справі та зазначив, що позов ОСОБА_1.Ю, є обґрунтованим та просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 08.11.2013 року (справа № 668/7261/13) ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі та стягнуто на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 98754,17 гривень. Вирок набрав чинності 07.02.2014 року.

19.02.2014 Суворовським районним судом м. Херсона видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 98754,17 гривень.

Відповідно до довідки про звільнення ОСОБА_2 з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання серії ХЕР № 12244 від 04.10.2016 року, відповідач упродовж терміну з 24.03.2014 року по 04.10.2016 року відбував покарання за вчинений злочин у Дарївській виправній колонії УДПтС України в Херсонській області № 10.

Постановою державного виконавця Анастюк Т.П. органу ДВС Білозерського РУЮ звернено стягнення на доходи (заробітну плату) боржника ОСОБА_2 Утримані кошти перераховувати на домашню адресу стягувача в АР Крим, Красноперекопський район, с. Танкове, вул. Дніпровська, буд. 4.

Відповідно до листа начальника Дарївської ВК № 10 № 26/4-2348 від 19.06.2017 року за час перебування у місцях позбавлення волі ОСОБА_2 було відшкодовано позивачу із своєї заробітної плати 394,45 грн. 07.08.2014 року.

15.05.2017 року ОСОБА_2 було подано до Херсонського міського суду Херсонської області заяву про розстрочку виконання рішення суду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Херсонського міського суду від 19.05.2017 року вищевказану заяву було повернено заявнику у звязку з тим, що дане питання підлягає розгляду судом у порядку кримінального процесу.

29.05.2017 року ОСОБА_2 було подано до Херсонського міського суду Херсонської області Клопотання про розстрочку виконання вироку суду в частині задоволення цивільного позову у порядку кримінального судочинства.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.10.2017 року засудженому ОСОБА_2 розстрочено виконання вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 08.11.2013 року в частині відшкодування моральної шкоди шляхом щомісячної сплати залишку боргу в розмірі 48154,17 гривень рівними частинами на строк до 27.10.2018 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2017 року внесено виправлення до ухвали від 31.10.2017 року та викладено резолютивну частину вказаної ухвали наступним чином: «розстрочити засудженому ОСОБА_2 виконання вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 08.11.2013 року в частині відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом сплати боргу в розмірі 48154,17 гривень та 10 % виконавчого збору на 12 місяців, щомісячно рівними частинами, починаючи з 26.10.2017 року до 27.10.2018 року.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 19.02.2018 року ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвал Херсонського міського суду Херсонської області від 31.10.2017 та 21.12.2017 року.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 05.04.2018 року ухвали міського суду від 31.10.2017 року про розстрочку виконання вироку та 21.12.2017 року про виправлення описки скасовано та призначено новий судовий розгляд заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання вироку Суворовського райсуду м. Херсона у суді першої інстанції, з підстав порушення норм кримінально-процесуального закону. На теперішній час заява про надання розстрочки розглядається Херсонським міським судом Херсонської області.

На теперішній час стягнуті вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 08.11.2013 року на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 98754,17 гривень, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження всього в сумі 108829,59 грн. відповідачем погашено повністю, що підтверджується наступними документами:

- 394,34 грн. лист начальника ДВК № 10 № 26/4-2348 від 19.06.2017 року;

- 10000,00 грн. квитанція № 0.0.761626992.1 від 11.05.2017 року;

- 2500,00 грн. квитанція № 0.0..1 від 29.05.2017 року;

- 5000,00 грн. квитанція № 0.0.775211342.1 від 29.05.2017 року;

- 10000,00 грн. квитанція № 0.0.779469799.1 від 06.06.2017 року;

- 5000,00 грн. квитанція № 0.0.789092846.1 від 19.06.2017 року;

- 2500,00 грн. квитанція № 0.0.796790894.1 від 30.06.2017 року;

- 3300,00 грн. квитанція № 0.0.803238395.1 від 11.07.2017 року.

- 2000,00 грн. квитанція № 0.0.837505855.1 від 29.08.2017 року;

- 1000,00 грн. квитанція № 0.0.838308310.1 від 30.08.2017 року;

- 5000,00 грн. квитанція № 7 від 19.09.2017 року;

- 4000,00 грн. квитанція № 879262584.1 від 25.10.2017 року;

- 5000,00 грн. квитанція № 0.0.906906780.1 від 01.12.2017 року;

- 5000,00 грн. квитанція № 0.0.926643373.1 від 26.12.2017 року;

- 5000,00 грн. квитанція № 0.0.947478696.1 від 23.01.2018 року;

- 5000,00 грн. квитанція № 0.0.969318221.1 від 20.02.2018 року;

- 5000,00 грн. квитанція № 553645 від 21.03.2018 року;

- 13150,00 грн. квитанція № 68 від 02.04.2018 року;

- 10000,00 грн. квитанція № 69 від 02.04.2018 року;

- 10000,00 грн. квитанція № 67 від 02.04.2018 року.

Постановою головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області ОСОБА_3 від 24.04.2018 року виконавче провадження № 52055610 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 98754,17 гривень закінчено у звязку з фактичним виконанням.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦПК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Крім того, приймаючи рішення суд враховує правову позицію Верховного Суду України висловлену під час розгляду справи № 6-2759цс15 в Постанові від 20.01.2016 року. А саме, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Як встановлено судом, вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 08.11.2013 року вже було встановлено розмір завданої позивачу шкоди та стягнуто на його користь із ОСОБА_2

Встановлений судовим рішенням у кримінальній справі розмір майнової і моральної шкоди, відповідно до ст. 82 ЦПК України, має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, що розглядається, а тому суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016р. у справі №6-3019цс15, та постанові № 6-2759цс15 від 20.01.2016р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковими для всіх судів України, які зобовязані приводити свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами існують деліктні, а не грошові зобов'язання, до таких правовідносин не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, тобто ст.625 ЦК України, тому позовні вимоги в частині стягнення компенсації за знецінення грошових коштів та 3 % річних за користування чужими грошима задоволенню не підлягають.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на правову позицію, викладену в у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року по справі № 6-113цс14 про те, що на правовідносини, що виникли у звязку з несвоєчасним виконанням вироку суду в частині задоволення цивільного позову про стягнення заподіяної злочином матеріальної та відшкодування моральної шкоди розповсюджуються положення ст. 625ЦК України, суд не приймає до уваги, оскільки пізніше Верховний Суд України надав інше обґрунтування щодо застосування вимог ст. 625 ЦК України до деліктних зобовязань.

Так згідно правового висновку викладеного в постановах № 6-3019цс15 від 13.01.2016 р., по справі № 6-2759цс15 від 20.01.2016 р., № 6-2491цс15 від 02.03.2016 р. дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Зазначений правовий висновок підтверджується правовими позиціями викладеними в постановах № 63019цс15 від 13.01.2016 року та № 62759цс15 від 20.01.2016 року та № 6 2491цс15 від 02.03.2016 року.

Також Верховний суд України зазначив, що при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України (постанова № 63019цс15 від 13.01.2016 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 625 ЦК України, ст. ст.6-13, 81, 133, 141,247, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 280-283, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за порушення строків виконання грошового зобовязання у порядку ст. 625 ЦК України, а саме: 3 % річних 11161,00 гривень, інфляційні втрат за період з 07.02.2014 року по 06.03.2018 року 111165,33 гривень, всього в сумі 122326,33 гривень - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська