Провадження № 2/760/4529/18
В справі № 760/8609/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Богайчука Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства Міністерства оборони України « Укрвійськбуд» про стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у квітні 2018 року звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 43 054, 44 гр. пені, 145 305, 10 гр. інфляційних нарахувань та 22 762, 19 гр. річних.

Посилається в позові на те, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2014 року був задоволений позов ОСОБА_4, розірвано договір №21-Ж про відступлення права з відкладальними умовами від 25 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_4, Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» та ТОВ «КУАП НПФ «ФК «Партнер-Капітал», що діє від свого імені в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «БудінвестПартнер» недеверсифікованого виду закритого типу, та стягнуто відповідача на користь ОСОБА_4 291 700, 00 гр.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 березня 2014 року було вирішено питання про стягнення судових витрат у розмірі 2 917, 00 гр.

Договором про відступлення права вимоги (цесії) від 27 квітня 2017 року укладеним між ним та ОСОБА_4, йому було передано право вимоги, що належало ОСОБА_4 по зобов'язаннях за:

-договором № 21-Ж про відступлення права з відкликальними умовами від 25 червня 2008 року, що укладений між ОСОБА_4 та ДП МОУ «Укрвійськбуд» і ТОВ «КУАП НПФ «ФК «Партнер-Капітал», що діє від свого імені в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «БудІнвестПартнер» недеверсифікованого виду закритого типу;

-рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2014 року, яким було задоволено позов ОСОБА_4 про стягнення з ДП МОУ «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_4 291 700, 00 гр.;

-додатковим рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 березня 2014 року про стягнення з ДП МОУ «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_4 2 917, 00 гр.;

-зобов'язаннями, що виникли на підставі виконавчого провадження № 47311509, відкритого головним державним виконавцем Валявським О.А. відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві у справі щодо виконання судового рішення, ухваленого Апеляційним судом Житомирської області 27 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_4 до ДП МОУ «Укрвійськбуд», філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - «75 Управління начальника робіт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Партнер-Капітал» про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування збитків;

- виконавчого провадження № 47311399, відкритого головним державним виконавцем Валявським О.А. відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві у справі щодо виконання судового рішення (додаткового), прийнятого 20 березня 2014 року Апеляційним судом Житомирської області у цій же справі.

На виконання п. 2.1. договору про відступлення права вимоги (цесії) ним було сплачено на користь ОСОБА_4 294 617, 00 гр.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 15 травня 2017 року було замінено стягувача у виконавчих провадженнях, а саме ОСОБА_4 на нього.

26 жовтня 2017 року між ним та відповідачем був укладений Договір №1/10/2017 купівлі-продажу майнових прав та угода про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно якої лише 26 жовтня 2017 року відповідач виконав свої зобов'язання за рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2014 року та додатковим рішенням цього суду від 20 березня 2014 року.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення суду щодо сплати грошових коштів, вважає, що він має право вимоги, а ДП МОУ «Укрвійськбуд» зобов»язаний сплатити на його користь пеню, інфляційні втрати та річні в зв»язку з порушенням строків виконання грошового зобов»язання в порядку ч.2 ст.625 ЦК України.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Зазначив, що зобов'язання відповідача перед позивачем за рішенням Апеляційного суду Житомирської області було виконане 26 жовтня 2017 року, тобто є припиненим з 26 жовтня 2017 року відповідно ст. 601 ЦК України.

Також зазначив, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2017 року замінено саме стягувача у виконавчих провадженнях, а питання заміни кредитора (позивача) у судовій справі судом не вирішувалось.

Виходячи з того, що первинний кредитор ОСОБА_4 уклав договір про відступлення права вимоги (цесії) лише 27 квітня 2017 року, будь-яких правовідносин з позивачем у підприємства до цього часу не було, а тому останній не має права на стягнення фінансових санкцій за невиконання перед ним зобов»язання, яке у підприємства щодо нього не виникло.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2014 року був задоволений ОСОБА_4 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - 75 Управління начальника робіт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Партнер - капітал», що діє від свого імені в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «БудІнвестПартнер» не диверсифікованого виду закритого типу про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування збитків.

Розірвано договір №21-Ж про відступлення права з відкладальними умовами від 25 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_4, Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Партнер - капітал».

Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_4 291 700, 00 гр.

Додатковим рішенням від 20 березня 2014 року стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_4 2 917, 00 гр. судових витрат.

На виконання рішення суду відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві були відкриті виконавчі провадження №№ 47311509 та 47311399.

/а.с. 21 - 23 /

27 квітня 2017 року між позивачем, ОСОБА_4 та Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» був укладений Договір про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до п. 1.1 якого ОСОБА_4 передав, а позивач прийняв на себе право вимоги, що належали ОСОБА_4

Відповідно до п. 3.5 Договору до нового кредитора переходить право вимоги за Договором, визначеним у розділі 1 цього Договору , в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2017 року було задоволено заяву ОСОБА_4 про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Замінено стягувача ОСОБА_4 у виконавчому провадженні №47311509 про стягнення з ДП МОУ «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_4 291 700, 00 гр., та у виконавчому провадженні №47311399 про стягнення з ДП МОУ «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_4 2 917, 00 гр. судових витрат, на його правонаступника ОСОБА_3

/ а.с. 24 - 27 /

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, за за загальним правилом, закріпленим у ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов'язанні.

З точки зору закону в договорі про заміну кредитора (про відступлення права вимоги) сторони вправі самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора.

З п.3.5 укладеного між сторонами трьохстороннього договору про відступлення права вимоги від 27 квітня 2017 року вбачається, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за Договором, визначеним у розділі 1 цього Договору , в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Тобто, при укладенні договору сторони погодили перехід до позивача, як правонаступника, всіх прав кредитора, які існували у первинного кредитора ОСОБА_4

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Тобто, дана норма закону надає право кредитору вимагати від боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повернення не тільки основного боргу, а й сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми, які є фактично платою за користування боржником грошовими коштами кредитора за весь період прострочки виконання грошового зобов'язання, а також пені.

Дана норма закону не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується і після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Тобто, обов'язок оплатити основний борг, а також обов'язок оплатити нараховані на основний борг пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати, є подільними один від одного зобов'язаннями, хоча і є взаємопов»язаними між собою.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена позиція також висловлена у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, та від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11.

З розрахунку позивача, перевіреного судом, вбачається, що сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання від простроченої суми становить 43 054, 44 гр., інфляційних втрат - 145 305, 10 гр. та 22 762, 19 гр. - 3 % річних.

Представник відповідача розрахунків позивача не спростовував, оспорюючи саме його право на отримання цих коштів за порушення зобов»язання.

Виходячи з цих обставин та викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Як зазначено вище, за містом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це ж зазначено і в п. п.3.5 Договору про відступлення права вимоги від 27 квітня 2017 року.

Відповідач є стороною даного договору, який підписаний уповноваженою на це особою.

Представник відповідача не оспорював невиконання підприємством рішення Апеляційного суду Житомирської обл. від 27 лютого 2014 року, тобто протягом трьох років з моменту його ухвалення до укладення Договору про відступлення права вимоги.

При цьому в судовому засіданні зазначив, що рішення суду було виконано лише в зв»язку з наміром позивача, як нового кредитора, банкрутувати підприємство.

Виходячи з цього, змісту Договору від 27 квітня 2017 року та вимоги ст.ст. 512, 514 ЦК України, заперечення представника відповідача не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, суд при цьому враховує, що з точки зору ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

В постанові Верховного Суду в справі № 12-14гс18 від 10 квітня 2018 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначено, що наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.

У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За таких обставин, невиконання відповідачем ухваленого судового рішення,а також набуття позивачем прав кредитора за умовами укладеного Договору про відступлення права вимоги від 27 квітня 2017 року, вимоги ст.ст.512, 514 ЦК України, позиція представника відповідача не може бути прийнята до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин з выдповыдача пыдлягаэ стягненню сума сплаченого позивачем судового збору.

Керуючись ст.ст.15,16, 512, 514, 516, 526, 549, 611, ч.2 ст.625 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» / 03151 м. Київ вул. Вінницька, 14/39, / на користь ОСОБА_3 / АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1 / 43 054, 4 4гр. пені, 145 305, 10 гр. інфляційних втрат, 22 762, 19 гр. річних та 2 111, 22 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 липня 2018 року.

Суддя: Л. А. Шереметьєва