Дата документу 03.07.2018
Справа № 320/685/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" липня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Калугіної І.О.,
при секретарі Горбань Н.А.,
за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відзиву не надіслав. Тому суд визнає його неявку неповажною, та, зі згоди позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено у ході судового розгляду, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 5110, ОСОБА_3 є власником жилого будинку № 102 по вул. Шевченка в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області /а.с.8/.
Вказана обставина також підтверджується копією технічного паспорту на жилий будинок індивідуального жилого фонду /а.с.9-11/.
Також, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЗП № 045272 від 14 жовтня 2002 року, ОСОБА_3 є власником присадибної земельної ділянки, площею 0,1877 га, розташованої за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Шевченка, 102 /а.с.12/.
Відповідно до доданої до договору купівлі-продажу домоволодіння розписки від 20 січня 2003 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 в рахунок оплати за проданий житловий будинок кошти в розмірі 5 500 грн. /а.с.13 звор.стор./.
Згідно довідки Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 9171 від 29 грудня 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 з 21 січня 2003 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та має склад родини: дружина ОСОБА_5, донька - ОСОБА_6, онука ОСОБА_7 Комунальні платежі сплачує повністю /а.с.15/.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувала давність). У відповідності з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Разом з тим, у відповідності до інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року зазначено, що володіння майном могло розпочатися раніше 01 січня 2001 року, проте до десятирічного строку набувальної давності на нерухоме майно включається трирічний строк, протягом якого особа чи її спадкоємці володіли майном до набрання чинності ЦК. Отже, володіння нерухомим майном могло розпочатися раніше 01 січня 2001 року та тривати до 01 січня 2011 року, а право вимоги про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю виникло з 01 січня 2011 року.
Таким чином, судом встановлено, що позивач добросовісно та відкрито користувався домоволодіння № 102 по вул. Шевченка в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, яке належить ОСОБА_3 на праві особистої власності, більше 10 років, а отже суд вважає за можливим визнати за ним право власності на дане домоволодіння за набувальною давністю.
Разом з тим, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.
Статтею 119 ЗК України встановлено, що громадяни, які відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, зі змісту вказаної статті вбачається, що сама по собі наявність строку набувальної давності не є єдиною та безпосередньою підставою для виникнення у особи права власності або права користування земельною ділянкою. Вона є лише умовою для застосування інших способів встановлення цих прав. Набувальна давність користування земельною ділянкою згідно з вказаною статтею є лише підставою для звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з відповідним клопотанням щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.
Задоволення вищевказаного клопотання і оформлення відповідних документів про право власності або користування на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому зазначеним Кодексом. При отриманні відмови в задоволенні зазначеного клопотання або залишення його без розгляду, особа має право оскаржити такі дії органу виконавчого влади чи місцевого самоврядування до суду в установленому законодавством порядку.
Таким чином, узагальнюючи вищевикладене, суд звертає увагу, що конструкція ст. 119 ЗК України значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК України та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (стаття 118, 123 ЗК України), дана норма надає особам лише право звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.
З огляду на викладене, суд враховує те, що питання надання громадянам у користування чи у власність земельних ділянок (зокрема, за набувальною давністю) належить до повноважень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та вбачає, що визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем є передчасним способом захисту його прав, а тому в задоволенні позовних вимог в даній частині, суд вважає необхідним відмовити.
Таким чином, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, та вважає можливим визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на домоволодіння № 102 по вул. Шевченко в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області. В іншій частині позовних вимог суд вважає необхідним відмовити.
Керуючись ст.ст. 344 ЦК України, ст. 119 ЖК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 247, 263, 265, 268, 352-356 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1), право власності за набувальною давністю на домоволодіння № 102 по вул. Шевченко в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Калугіна І.О.