АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3630/2018 Головуючий у 1 інстанції - Супрун Г.Б.
Унікальний номер справи № 758/539/17 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Подольського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення заборгованості за прострочення грошового зобов'язання,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення коштів за прострочення грошового зобов'язання. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач не своєчасно виконав рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.12.2011р. про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди. Оскільки рішення суду трансформувалося у грошове зобов'язання, яке було прострочено відповідачем, то просив застосувати ст.. 625 ЦК України та стягнути з відповідача на його користь 174 935 грн 17 коп інфляційних втрат та 7 512 грн - 3 % річних від простроченої суми.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення коштів за прострочення грошового зобов'язання відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з'явилися.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.12.2011 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до КП «Київпастранс» та ВАТ «СК Оранта», треті особи: автобусний парк № З КГІ «Київпастранс» та ОСОБА_6 ( справа №2-988/11) стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_3 66 912,44 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди, 1200 витрат, пов'язаних з оплатою проведення автотоварознавчого дослідження, 30,61 грн. поштових витрат, 4 000 грн. витрат по оплаті судової психологічної експертизи та 1 700 грн. судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.04.2012 року змінено рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.12.2011 року та стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_3 366 364 грн. 68 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 2 370 грн. 38 коп. витрат, пов'язаних з проведенням діагностичних робіт та зберігання автомобіля. (а.с.8-10).

01.06.2012 року Солом'янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення.

07.06.2012 року постановою Головного державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ ГУЮ в м. Києві Дубаса А. М. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом у справі №2-988/11(а.с. 18).

30.10.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, копії якої направлено до банківських установ для виконання.

19.08.2013 року державним виконавцем винесено розпорядження про перерахування коштів у сумі 3 000 грн. на користь стягувача (а.с. 20).

В листах директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Козловського О. від 15.10.2015 року та начальника Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві ГрицунТ.Г. від 28.10.2015 року №05-08/1793-13444 вказано, що виконавчий лист №2-988/11, виданий 01.06.2012 року Солом'янським районним судом м. Києва виконано в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами статті 625 ЦК України, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до них не можуть застосовуватися норми, які передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України) .

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є такі правостосунки, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

За змістом вказаних норм, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Такої позиції дотримується Велика Палата Верховного суду у Постанові від 16 травня 2018 року , справа № 686/21962/15-ц.

Так, сторонами не заперечувалось, що рішення виконано в повному обсязі лише 21.10.2015 року, тобто має місце прострочення виконання рішення суду за період з 07.06.2012 року по 21.10.2015 року.

З огляду на зазначене, установивши, що рішенням суду з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_3 стягнуто грошову суму в розмірі 366 364 грн. 68 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 2 370 грн. 38 коп. витрат, пов'язаних з проведенням діагностичних робіт та зберіганням автомобіля, суд першої інстанції безпідставно вказав на те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження» та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення суми трьох відсотків річних від суми простроченої виплати та інфляційних втрат.

Таким чином, оскільки рішення суду зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які відповідач належним чином не виконував, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Позивач надав розрахунок 3% річних від суми, на яку повинні вчинятися нарахування, та інфляційні втрати за період з 30.12.2013 року по 21.10.2015 року, відповідно до якого 3% річних становить 7512 грн, а інфляційні втрати - 174 935, 17 грн.( а.с.6)

Даний розрахунок перевірений судом, відповідачем не спростований, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню зазначені кошти.

Висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нової постановипро задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також судові витрати .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року - скасувати, постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» /м. Київ, вул. Набережне Шоссе, 2, / на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток) 174 935 (сто сімдесят чотири тисячі дев'ятсот тридцять п'ять) грн. 17 коп. - інфляційних витрат та 7512 ( сім тисяч п'ятсот двадцять) грн. 00 коп. - три відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» /м. Київ, вул. Набережне Шоссе, 2, / на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток) судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1814 грн. грн. 48 коп, в суді апеляційної інстанції у розмірі 2721 грн. 72 коп., що в загальні сумі становить 4536 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: