Справа № 486/710/18
Провадження № 2/486/432/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Франчук О.Д.

секретар - Деменко К.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

05 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 40 будинку № 19 по вулиці Набережній Енгергетиків в м. Южноукраїнську Миколаївської області.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1. Окрім неї в зазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 Однак, після розірвання шлюбу, з квітня 2009 року, у даному приміщенні він не проживає та виписуватись з нього не бажає. Посилаючись на те, що всі витрати з утримання квартири та сплати комунальних платежів вона несе самостійно, просила суд визнати ОСОБА_2 втратившим право користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився. Відзиву на позовну заяву не надав.

ІІ. Заяви та клопотання учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явилась, надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі. Свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Виклик відповідача ОСОБА_2 в судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. Однак, будучи належним чином повідомленим, останній до суду не з'явився, причину неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав.

А тому, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

З досліджених у судовому засіданні письмових матеріалів справи судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та членам його сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 10).

Згідно 10 сторінки паспорту громадянина України позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано 23 квітня 2009 року (а.с. 8).

Відповідно до повідомлення ЦНАП Южноукраїнської міської ради Миколаївської області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 18.11.2005 року і по теперішній час.

Як вбачається з акту № 25 про не проживання, ОСОБА_2 в зазначеній квартирі з квітня 2017 року не проживає.

V. Оцінка суду

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є одним з власників квартири АДРЕСА_3.

Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що відповідач в спірному жилому приміщенні не проживає з квітня 2017 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_4 понад один рік не проживає, суд вважає, що він втратив право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 141 ,258, 259, 265, 353, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстрованої: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_2 (зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_2 проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_3) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування квартирою № 40 в будинку № 19 по вулиці Набережній Енергетиків в місті Южноукраїнську Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_8