Справа № 350/1640/17
Провадження № 22-ц/779/765/2018
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Рожнятівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду в складі судді Пулика М.В., ухвалене 24 квітня 2018 року в смт. Рожнятів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що шлюб з відповідачем розірвано 03 березня 2011 року. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею і з часу розірвання шлюбу перебуває на її утриманні. Відповідач аліменти сплачує нерегулярно; має заборгованість майже 13 тисяч гривень. Вона самостійно забезпечує для сина всі необхідні умови для нормального фізичного та духовного розвитку. Протягом останніх трьох років відповідач життям сина, взагалі не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не приймає участі в житті сина, повністю його ігнорує.

Таким чином, вважаючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав, просила позов задовольнити.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 24 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, поданим нею, які в сукупності підтверджують факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме характеристиці із школи та акту обстеження житлового будинку, а також заборгованості по аліментах більше 15 000 гривень. Стверджує, що в судовому засіданні встановлено факти, перелічені у п. п. 2, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», де роз'яснено, які діяння можна вважати ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов'язків. Також апелянт стверджує, що відповідач визнав позов (хоча суд зазначив, що відповідач позов не визнає) і заявив, що у нього є нова сім'я, у якій народилась спільна дитина і він не має змоги забезпечувати свого сина і готовий щоб його позбавили батьківських прав, якщо позивачка відмовиться від аліментів на утримання сина. Після такої заяви відповідача, представник органу опіки та піклування, як видно із пояснень, не заперечував проти позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, на думку апелянта, судом встановлено винне свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та нехтування ними.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідач та третя особа орган опіки та піклування Рожнятівської РДА в судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у березні 2011 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого після розірвання шлюбу залишено проживати з матір'ю (позивачкою в справі), що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини (а. с. 5, 6), копією рішення Рожнятівського районного суду від 03 березня 2011 року (а. с. 8).

Син ОСОБА_3 перебуває на утриманні позивачки. За рішенням суду з відповідача стягнено в користь позивача аліменти на утримання сина. Однак, за даними довідки-розрахунку Рожнятівського районного відділу ДВС від 11 січня 2018 року за №18/12.9-36 (а. с. 38), станом на січень 2018 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 14 099 гривень.

Судом також встановлено з пояснень сторін, що на даний час вони мають нові сім'ї та проживають окремо в різних населених пунктах, позивач має чоловіка, від якого має іншого сина, а відповідач співмешкає з іншою жінкою, з якою також мають дитину.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача про позбавлення батьківських прав відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, а тому немає підстав для позбавлення його батьківських прав.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В п. 15 зазначеної постанови Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

За правилами ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом першої інстанції установлено, що 22.12.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської РДА розглянуто матеріали про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3.

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської районної державної адміністрації №560/04-13 від 22 грудня 2017 року (а. с. 30) позбавлення батьківських прав відповідача щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 є недоцільним; також зазначено, що хоча ОСОБА_2 і не приділяє належної уваги спілкуванню з сином ОСОБА_3, проте винного, свідомого ухилення його від виконання своїх обов'язків щодо дитини немає.

Доказів винного, свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо дитини позивач не надала суду.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам: характеристиці зі школи, акту обстеження житлового будинку та довідці про заборгованість по аліментах зводяться до переоцінки доказів, які судом оцінено в сукупності зі встановленими обставинами справи, і не можуть бути переоцінені судом апеляційної інстанції.

Твердження апелянта, що в судовому засіданні встановлено обставини, про які роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 2, 16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», які можна вважати ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов'язків, є суб'єктивною думкою апелянта, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.

Також не приймаються до уваги твердження апелянта, що відповідач визнав позов про позбавлення його батьківських прав з умовою, що позивач відмовиться від аліментів на утримання сина, оскільки згідно звукозапису судових засідань в суді першої інстанції відповідач висловив протирічні думки щодо спірного питання, мотивуючи тим, що немає можливості забезпечувати свого сина. Щодо наявної заборгованості по сплаті аліментів пояснив, що такий борг появився в тому числі і по тій причині, що позивачка не бажала вказати свої дані, на які він міг би перераховувати кошти. При цьому зауважив, що дитина проживає з матір'ю в іншому населеному пункті і він не має змоги зустрічатись з дитиною, бо в цьому перешкоджає позивач і її мама.

Посилання апелянта, що поза увагою суду залишилось ставлення представника органу опіки та піклування до заявлених позовних вимог, яка в судових дебатах вважала позов обґрунтованим, не заслуговують на увагу, оскільки вона висловила суб'єктивну думку, а висновок комісії є протилежним про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

За наведених обставин, норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та з урахуванням усталеної практики суду про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що в позові ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо їхнього сина слід відмовити.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.

Повний текст постанови складено 20.07.2018 року.