АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 572/2908/16-ц

Провадження № 22-ц/787/867/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання - Демчук Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Сарненська районна державна адміністрація Рівненської області в якості органу опіки і піклування

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_5 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року у складі судді Довгого І.І., ухвалене в м. Сарни о 13 год. 03 хв., повний текст рішення складено 05.03.2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Сарненська районна державна адміністрація Рівненської області в якості органу опіки і піклування про виселення з житлового приміщення разом з неповнолітніми дітьми, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 в якому зареєстровані невістка ОСОБА_3 з дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також був зареєстрований у будинку син позивачів ОСОБА_8 (чоловік ОСОБА_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Після смерті їхнього сина відповідачка постійно чинить перешкоди позивачам у користуванні будинком, що унеможливлює їхнє спільне проживання у даному будинку. Вказують, що ОСОБА_3 неодноразово била ОСОБА_2, внаслідок чого остання зверталася до поліції та у Сарненську ЦРЛ. Також відповідачка неодноразово била дочку позивачів ОСОБА_4 через те, що остання говорила відповідачці, щоб та не чинила перешкод у користуванні будинком батькам. Проживаючи у будинку з 2010 року відповідачка жодного разу не здійснювала поточний ремонт будинку, внаслідок чого технічний стан житлового будинку істотно погіршився, ОСОБА_3 постійно допускала заборгованість з оплати комунальних послуг, а також навмисно псує вказаний будинок. Вважають, що відповідачка підлягає виселенню із будинку разом із неповнолітніми дітьми.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 зазначає, що судом першої інстанції не врахованого того, що відповідачка ОСОБА_3 під час проживання у будинку все робила наперекір його власника, постійно вчиняла скандали, ображала та погрожувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2, неодноразово била ОСОБА_2, не допускала до житлового будинку дочку його власника - ОСОБА_4, двічі заподіявши останній тілесні ушкодження, про що було складено відповідні висновки експертів, що знаходяться в матеріалах справи. На даний час розгляд справи за висновками експерта за № 177, 178 від 04.01.2018 року про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 позивачу по справі ОСОБА_2 та представнику позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - поновлено за результатами перевірки Сарненської місцевої прокуратури (лист № 36-106-17 від 04.01.2018р.). Також місцевим судом не було враховано похилий вік позивача та його невиліковні хвороби. Відповідачка у жовтні 2015 року (коли позивач ОСОБА_1 не мав доступу до власного будинку) створила значну заборгованість за надані комунальні послуги, вона змінила замок у вхідних дверях, чим унеможливила доступ до будинку його власника, призвела житловий будинок до аварійного стану. Також вказує, що з листопада 2016 року відповідачка ОСОБА_3 вже не проживає у будинку позивача ОСОБА_1, але на правах реєстрації в даному будинку вона систематично приходила разом із своїм батьком і вчиняла скандали, через що викликалась поліція та швидка допомога. Свідками усіх скандалів були сусіди та родичі власника будинку. Щодо висновку органу опіки і піклування служби у справах дітей Сарненської РДА про задовільні умови проживання дітей, то зазначає, що стан будинку був антисанітарним, у будинку були відсутні вода, каналізація, газ тощо. Зазначає, що на даний час відповідачка проживає із своїми дітьми в двокімнатній квартирі нового будинку за адресою : АДРЕСА_1 з усіма належними умовами для проживання дітей, дана квартира частково належить відповідачці на правах приватизації житла. Крім того, вказує, що на даний час технічний стан будинку є незадовільний, в якому і сам власник будинку не має можливості проживати, в зв'язку з його аварійним станом. Відповідачка вже більше року не проживає у спірному будинку, бажання подальшого проживання на протязі року не виявила, має більш кращі умови для проживання своїх дітей та має власне житло, питання про вселення в даний будинок не ставила. Вважає, що систематичність протиправних дій і безрезультатність застосування до відповідачки заходів попередження і громадського впливу доведено в суді у повному обсязі. Позивачами надано достатньо належних доказів того, що сумісне проживання з відповідачкою ОСОБА_3 не є можливим, що не було враховано судом під час ухвалення оскаржуваного рішення. Із цих підстав просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившими право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5

В поданій апеляційній скарзі на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5 вказує, що місцевим судом не було враховано стан здоров'я та вік позивача, поведінку відповідача ОСОБА_3, що призвело до погіршення стану здоров'я ОСОБА_1 Судом не було взято до уваги, що ОСОБА_3 з 2016 року не користується житловим приміщенням, яке належить ОСОБА_1, а проживає з дітьми у квартирі АДРЕСА_2, частина якої належить ОСОБА_3 на праві власності. Судом не було враховано, що житлові умови дітей, які проживають за адресою: АДРЕСА_6 в даний час значно кращі ніж у житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_7. Належний ОСОБА_1 житловий будинок не придатний для проживання і потребує капітального ремонту, на проведення якого у позивачів немає коштів. Із цих підстав просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 з житлового приміщення разом з неповнолітніми дітьми без надання іншого житлового приміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник органу опіки та піклування Сарненської РДА - Гаврилюк Р.Б. вказує, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок і надвірні будівлі в АДРЕСА_8 Рівненської області, як спадщина після смерті батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Зазначене встановлено рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2008 року у справі № 2-287/08 та підтверджується Витягом КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18376276 від 04.04.20008 року.

З 2008 року ОСОБА_3 проживала, а з 2010 року зареєстрована у спірному будинку, разом із своїм покійним чоловіком ОСОБА_8. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_6

Також у будинку в АДРЕСА_1 зареєстровані неповнолітні діти відповідачки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації №1-40 від 26.07.2017 року станом на 01.01.2013 року за ОСОБА_11 зареєстровано 1/5 частки право власності квартири АДРЕСА_3, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Рівненською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці 01.11.1995 року згідно розпорядження органу приватизації №13 від 27.10.1995 року, про що зроблений запис в реєстровій книзі бюро по м. Сарни 21-98-1503.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року в справі № 572/1387/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_3 задоволено частково, усунуто ОСОБА_1, перешкоди у здійсненні права користування садибним індивідуальним житловим будинком, розташованим АДРЕСА_4 шляхом вселення.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов'язання виключити запис реєстрацію місця проживання фізичної ОСОБА_3 та її двох малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 у будинку за адресою АДРЕСА_8 Рівненської області.

У адміністративній справі суди встановили, що в період шлюбу у ОСОБА_3 та сина позивача народилося двоє дітей, які також зареєстровані за місцем проживання в будинку за адресоюм. АДРЕСА_9 і у разі виключення реєстрації матері виникне питання про виключення їх реєстрації, що є неприпустимим. Враховуючи інтереси двох малолітніх дітей, що зареєстровані за місцем проживання у будинку, та зважаючи на ту обставину, що на час розгляду справи у них є лише один з батьків - ОСОБА_3, скасування реєстрації місця проживання матері за даною адресою негативно вплине на їх інтереси.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1, ОСОБА_2 обґрунтовували свої вимоги тим, що після їх вселення в будинок відповідачка своєю поведінкою робить проживання в будинку нестерпним, внаслідок чого у відповідачів погіршилося здоров»я, відповідачка застосовує до них фізичне насильство, внаслідок чого є звернення до поліції та Сарненської ЦРЛ. До матеріалів справи позивачами долучено:висновок від 30.09.2015 року №345/513 про технічний стан житлового будинку по вул. Чкалова, 4а в м. Сарни в якому зазначено, що в будинку можливо проживати при умові проведення ремонту; довідку Сарненського УЕГГ ПАТ «Рівнегаз» про відключення будинку від системи газопостачання у зв'язку з заборгованістю; постанову по справі про адміністративне правопорушення від 26 лютого 2016 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сарненської міської ради з якої вбачається, що 20.01.2016 року ОСОБА_3 не пустила власників будинку в будинок; звернення до Сарненського відділу поліції від 26 квітня 2015 року, 12 грудня 2015 року, 10 лютого 2016 року, 22 лютого 2016 року, 25 червня 2016 року, 12 липня 2016 року, розгляд за якими припинено; висновки експерта №55 від 17 березня 2016 року та №177 від 01 липня 2016 року про заподіяні легкі тілесні ушкодження ОСОБА_4; висновок експерта №178 від 01 липня 2016 року про заподіяння легких тілеснихі ушкодження ОСОБА_2; відповідь ГУ НП в Рівненській області від 20.07.2016 року №5623/24/02-2016 про те, що СВ Сарненського відділу поліції ГУ НП проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000293 від 16.03.2016 року за фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилала на те, що не може потрапити до будинку по АДРЕСА_11 оскільки в ньому замінений замок у вхідних дверях, а її не пускають до будинку, тому ні вона ні її малолітні діти не можуть псувати будинок та застосовувати насильство до позивачів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для виселення ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей зі спірного будинку, оскільки жодних доказів того, що відповідачка систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з нею в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Виселення з квартири відповідача, як того вимагають позивачі, призведе по порушення прав її неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 383, 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 116 та 157 ЖК України визначено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.90 року, ратифікованої Україною 27.02.91 року, Держави-учасниці в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Доводи апеляційних скарг не містять переконливих аргументів того, що рішення суду є незаконним і підлягає скасуванню. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі просила визнати відповідачку та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користуватись будинком, однак такі вимоги не заявлялись і суд першої інстанції їх не розглядав.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Гордійчук С.О.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.