П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року м. Рівне

Справа № 562/1848/17

Провадження № 22-ц/787/759/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ковальчук Н. М.,

суддів - Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання - Брикса Ю. Ю.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія»;

відповідач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року у складі судді Мички І.М., ухвалене у м. Здолбунів Рівненської області о 13 год. 15 хв., повний текст рішення виготовлено 21 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2017 року Комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія» звернулося до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за використану теплову енергією. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що в період з 15.10.2013 року по 31.03.2014 року відповідачам надавалися послуги з постачання теплової енергії, які останніми не оплачувалися, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 1 678,75 грн. Просило стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Здолбунівкомуненергія» борг в сумі 1 678,75 грн. за використану теплову енергію за період з 15.10.2013 року по 31.03.2014 року, інфляційні втрати 1 327,71 грн., три відсотки річних 163,48 грн. Окрім цього, позивач просив стягнути інфляційні втрати за невчасне виконання рішення Здолбунівського районного суду від 7 серпня 2013 року в сумі 2 169,53 грн. та три відсотка річних за несвоєчасне виконання судового рішення в сумі 205,31 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Стягнуто з позивача на користь держави судовий збір в сумі 1600 гривень.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що відсутність належних та допустимих доказів на ствердження основної суми боргу унеможливлює перевірку правильності нарахування інших платежів, а також врахував недостовірність періодів, за які позивач просить стягнути визначені суми.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, КП «Здолбунівкомуненергія» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на порушення порядку оцінки та дослідження доказів та пояснює, що в матеріалах справи були наявні як рішення місцевого суду від 07.08.2013р у справі № 562/727/13-ц, так і рішення Апеляційного суду Рівненської області від 30.09.2013р., на підставі яких з відповідачів було стягнуто заборгованість за використану теплову енергію за період з 01.02.2011р. по 15.04.2013р., що мають у даній справі преюдиційний характер, і які суд, проте, залишив без уваги. Зазначає про недотримання вимог ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», котрою передбачено право споживача викликати представника постачальника у разі порушення останнім умов договору та скласти акт-претензію, де вказати строки, види, показники порушень. Стверджує, що будь-яких претензійних актів від споживачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до КП «Здолбунівкомуненергія» не надходили, що свідчить про його недостовірність та складення з метою уникнення від сплати боргу. Вважає належним та допустимим доказом акт №088-с від 19.10.2014р. про відключення від системи централізованого опалення. При цьому зауважує, що окрім підписання акта судом не було встановлено інших дій з боку відповідачів по відключенню квартири від централізованої мережі. Заперечує твердження суду про те, що позивачем не було надано розрахунку заборгованості, оскільки до позовної заяви було долучено відомість про нараховану плату, де вказано особовий рахунок відповідача, розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних, а також розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних, які нараховані за рішенням суду від 30.09.2013р.. З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідачі вважають рішення суду першої інстанції обґрунтованим, ухваленим на підставі всебічно з'ясованих обставин справи та просить залишити його без змін.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27386802 від 21.09.2010р., виданим КП "Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації"(а.с.10).

Надавачем послуг теплової енергії для опалення житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 є КП „Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради. Договір про надання послуг з теплопостачання між КП „Здолбунівкомуненергія" та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався.

Звертаючись до суду з даним позовом, КП „Здолбунівкомуненергія" просило стягнути борг за надані послуги з теплопостачання за використану теплову енергію за період з 15.10.2013 року по 31.03.2014 року.

Заперечуючи проти позову відповідачі зазначили, що у серпні 2011 року їх квартира відключена від центрального опалення і з того часу послуг від позивача вони не отримують.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач не може відмовитися від укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, що підготовлений виконавцем на основі типового договору, і зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені законом чи договором строки.

Питання відключення від системи центрального опалення та подачі гарячої води врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", відповідно до якої споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до Акту № 068-с від 9 жовтня 2014 року про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж центрального опалення та гарячого водопостачання квартиру відповідачів відключено від надання послуг теплової енергії.

За нормами ст.901 ЦК України, ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, за умов їх надання та споживання.

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із наданого КП «Здолбунівкомуненергія» розрахунку вбачається, що відповідачі мають заборгованість зі сплати наданих їм послуг з постачання теплової енергії в сумі 1 678,75 грн. за період з 15.10.2013 року по 31.03.2014 року, інфляційні втрати з цієї суми боргу - 1 327,71 грн., три відсотки річних 163,48 грн.

Заперечення відповідачів про те, що послуг у вказаний період вони не отримували є безпідставними, оскільки відключення від опалення їх квартири проведено з порушенням вищезазначеного Порядку, а самовільне відключення від системи централізованого теплопостачання не звільняє споживачів від оплати за послуги постачання теплової енергії та припинення її постачання.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за постачання теплової енергії з 15.10.2013 року по 31.03.2014 року відповідачами не спростований, а тому ці вимоги є обґрунтованими.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 7 серпня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП „Здолбунівкомуненергія" заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 лютого 2011 року по 15 квітня 2013 року в розмірі 3904 грн. 60 коп., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 48 грн. 03 коп., три відсотки річних від простроченої суми 106 грн. 95 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП „Здолбунівкомуненергія" заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання за період з 21 вересня 2010 року по 15 квітня 2013 року в розмірі 1955 грн. 51 коп., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 105 грн. 03 коп. та три відсотки річних від простроченої суми 67 грн. 10 коп. Рішення суду виконане 21 жовтня 2016 року.

КП «Здолбунівкомуненергія» в позових вимогах просило за невчасне виконання рішення Здолбунівського районного суду від 7 серпня 2013 року стягнути інфляційні втрати в сумі 2 169,53 грн. та три відсотка річних в сумі 205,31 грн., що узгоджується з нормами ст..625 ЦК України.

З огляду на вказані обставини справи та вимоги законодавства, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є недоведеними. З цих підстав оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Відповідачі в судовому засіданні суду першої інстанції просили застосувати норми законодавства про позовну давність.

За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261, ч. 1 ст. 266 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія» звернулося до Здолбунівського районного суду Рівненської області з даним позовом у травні 2017 року.

Разом з тим, початок перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги почався з березня 2014 року і закінчився у березні 2017 року.

Рішення Здолбунівського районного суду від 7 серпня 2013 року після перегляду його у апеляційній інстанції вступило в законну силу 30 вересня 2013 року, а тому вимоги про стягнення інфляційних втрат та три відсотки річних за невиконання грошового зобов»язання за рішенням суду також подані поза межами строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія», однак, у їх задоволенні слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Через неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія» задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 скасувати.

В задоволенні позову Комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за використану теплову енергією відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 16 липня 2018 року.

Головуючий суддя Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Гордійчук С. О.