АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1766/18 Справа № 206/3121/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом мотивуючи тим, що 09 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNK0GA за умовами якого останній надано кредити у розмірі 112.886 доларів США 77 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості на термін до 09 вересня 2018 року.

Зазначали, що з метою забезпечення належного виконання зобовязань за даним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого він поручився за належне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором.

Вказували, що умови договору виконали у повному обсязі надавши обумовлені грошові кошти, через неналежне виконання зобовязань зі сторони позичальника та поручителя рішенням Жовтневого районного суду від 21 вересня 2010 року із них у солідарному порядку було стягнуто заборгованість у розмірі 1.257.559 грн.98 коп.

Посилаючись на те, що боржник належним чином не виконує зобовязань за кредитним договором, за рішенням суду борг не сплачено, у звязку з чим станом на 03 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 419.595 доларів США 41 цент, яка складається з: заборгованості за кредитом 78.859 доларів США 10 центів, заборгованості за процентами за користуванням кредитом 75.127 доларів США 66 центів, заборгованості за комісією за користування кредитом 19.755 доларів США 26 центів, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 245.853 долари США 39 центів, яка з урахуванням суми заборгованості, стягнутої за рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року у розмірі 158.807 доларів США 27 центів, становить 260.788 доларів США 14 центів, яку позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь з урахування суми штрафів відповідно до умов договору: фіксована частина 10 доларів США 64 центи та процентна складова 20.979 доларів США 77 центів, а всього 273.838 доларів США 19 центів, що у гривневому еквіваленті становить 6.435.197 грн.35 коп.

Справа розглядалася судами різних інстанції неодноразово.

Останнім рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 48.788 доларів США 27 центів, яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 22.902 долари США 19 центів; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 5.886 доларів США 08 центів; заборгованості за пенею у розмірі 20.000 доларів США, що еквівалентно 1.146.524 грн.34 коп.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку зазначаючи, що рішення суду постановлене з порушення норма матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банком пропущено строку позовної давності, про що ними було заявлено у суді першої інстанції як на підставу для відмови у задоволенні позову та безпідставно залишено без уваги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 09 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNK0GA за умовами якого останній надано кредити у розмірі 112.886 доларів США 77 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості на термін до 09 вересня 2018 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за даним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого він поручився за належне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року, яке чинне на даний час, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №DNK0GA від 09 вересня 2008 року у розмірі 1.257.559 грн.98 коп. Стягнуто солідарно з ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус", ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №DNK0GA від 09 вересня 2008 року 200 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №SAMDN50OTTC001159479 від 03 вересня 2008 року 2.600 грн. 17 коп. Стягнуто солідарно з ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус", ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №SAMDN50OTC001159479 від 03 вересня 2008 року 200 грн. Вирішено питання щодо судового збору та витрат на ІТЗ.

Станом на 03 квітня 2015 року за кредитним договором рахується заборгованість у розмірі 419.595 доларів США 41 цент, яка підлягає до зменшення з врахуванням вказаного вище рішення суду від 21 вересня 2010 року та становить 273.838 доларів США 19 центів.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що кредитодавець має право на стягнення процентів, комісії та пені до остаточного виконання рішення, та вважав за необхідне, з урахуванням обставин по даній справі, зменшити суму пені яка підлягає до стягнення та відмовити у стягненні штрафу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові)грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час,протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Колегія суддів наголошує на тому, що наявність судового рішення про задоволення вимог позивача, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно пропуску строку позовної давності є хибними.

Реалізація кредитором права на стягнення з позичальника суми кредиту і повязаних з ним платежів здійснюється у межах, визначених цивільним законодавством, зокрема з урахуванням вимог глави 19 ЦК України «Позовна давність».

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Таким чином, право кредитора предявити до позичальника позов про стягнення кредитної заборгованості обмежене встановленими законом строками звернення до суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням суду першої інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги банку, стягнув штрафні санкції саме у межах визначеного законом строку позовної давності.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови в позові. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального й процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4