АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1076/18 Справа № 199/9345/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник О. Г. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скаргиОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_2 про стягнення доплати страхового відшкодування, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 28 липня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_1 під його керуванням та який йому належить на праві власності, та автомобіля марки Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року скасовано постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31серпня 2016 року та провадження в даній справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2016 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до висновку експерта-автотоварознавця ОСОБА_6 від 27 вересня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 121 132, 24 грн., а з урахуванням фізичної зносу 45 558,83 грн., вартість матеріального збитку склала 45 558,83 грн., але ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» виплатила йому 16 825,91 грн.

Вважає, що страхове відшкодування виплачено не в повному розмірі, оскільки вартість матеріального збитку, відповідно до висновку експерта склала у розмірі 45 558,83 грн., сума франшизи, що передбачено полісом - 1 000 грн., а тому сума до стягнення підлягає відшкодуванню у розмірі 27 732,92 грн. (45 558,83 - 16 825,91 - 1 000 = 27 732,92).

На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на свою користь доплату страхового відшкодування у розмірі 27 732,92 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь різницю між вартістю відновлювального ремонту та матеріальним збитком у розмірі 46 295,17 грн. та вартість проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 750 грн.

РішеннямАмур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_3 доплату страхового відшкодування у розмірі 27 732,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю між вартістю відновлювального ремонту та матеріальним збитком у розмірі 46 295,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 750 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що страхова компанія, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, виплатила позивачу страхове відшкодування у меншому розмірі, ніж вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахування фізичної зносу, тому повинна доплатити різницю між страховим відшкодуванням, передбаченим лімітом відшкодування та раніше сплаченою страховою виплатою, що становить 27 732,92 грн., тоді як винна особа повинна сплатити різницю між фактичним розміром завданої позивачу шкоди у розмірі 46 295,17 грн.

В апеляційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року, ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, яким з нього стягується різниця між вартістю відновлювального ремонту та матеріальним збитком, тоді як законом передбачена сплата потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

В апеляційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року, ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ними здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування - 16 825,91 грн., що відповідає вимогам ст.ст. 22,29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тим самим в повному обсязі виконано зобов'язання щодо здійснення страхового відшкодування.

16 січня 2018 року до апеляційного суду Дніпропетровської області надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес».

Відзив мотивовано тим, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є надуманими та не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів у справі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 28 липня 2016 року на регульованому світлофором перехресті вул.Донецьке шосе та вул.Петрозаводська в м.Дніпро водій ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», керуючи автомобілем Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2, відволікся від керування та виїхав на заборонений для його напрямку руху сигнал світлофору, допустив зіткнення з автомобілем Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження.

Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року скасовано та провадження в даній справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2016 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», відповідно до полісу №АК/0432630.

Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого, згідно з полісом становить 50 000 грн.

Згідно висновку судового експерта ОСОБА_6 від 27 вересня 2016 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 121 132,24 грн., вартість матеріального збитку склала 45 558,83 грн.

У зв'язку з чим, 16 вересня 2016 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», надавши необхідні матеріали для виплати страхового відшкодування.

18 жовтня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» здійснило позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 16 825,91 грн.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

З огляду на статтю 1192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системний аналіз указаних положень законодавства дає підстави для висновку, що фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу).

У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди відповідальність щодо сплати потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) покладається на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України).

Враховуючи, що ОСОБА_3 звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Юнівес» (яке не є особою, яка заподіяла позивачу шкоду і відповідає перед третіми особами у межах страхової суми за страховим полісом відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, не оспорював розмір страхової виплати (страхового відшкодування), визначений страховиком меншим страхової суми, тому має право на відшкодування особою, якою завдано шкоду (згідно із статтею 1194 ЦК України) різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з страховика доплати страхового відшкодування, оскільки страховою компанією у повному обсязі виплачено позивачу страхове відшкодування відповідно до розміру оціненої шкоди.

Разом з тим, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову також в частині стягнення з ОСОБА_2 різниці між вартістю відновлювального ремонту та матеріальним збитком, оскільки згідно законодавства позивач має право, у розумінні вимог статті 1194 ЦК України, на відшкодування особою, якою завдано шкоду різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, правове значення яких суттєво відрізняється від спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи (ч. 4 ст. 10, ст.ст.213-214 ЦПК України, в редакції чинній на момент ухвалення рішення суду), не перевірив доводів відповідача та висновок експерта з приводу того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди перевищує його ринкову вартість до ДТП, тому матеріальний збиток, завданий позивачу, становить ринкову вартість автомобіля, і відшкодуванню підлягає різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП, не встановив чи є економічно обґрунтованим ремонт пошкодженого автомобіля, та не перевірив наявності згоди власника на визнання його транспортного засобу фізично знищеним, не надав цим обставинам відповідної правової оцінки, зробив передчасний висновок про задоволення позову та ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм права.

За таких обставин, переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження за розглядом справи, тому не обґрунтовані та задоволенню не підлягають, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_2 про стягнення різниці страхового відшкодування заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 822,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров