ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/2051/16

провадження № 22-ц/781/1143/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участі секретаря Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2018 року у складі судді Панфілової А.В. і

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та з урахуванням уточнень позовних вимог просила поділити спільне майно придбане в період зареєстрованого шлюбу виділивши відповідачу ОСОБА_5 в натурі автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску та стягнути компенсацію за 1/2 частку вартості автомобіля з відповідача в розмірі 42234грн. на її користь відповідно до проведеної оцінки транспортного засобу станом на день проведення експертизи та з урахуванням отримання нею частини коштів в розмірі 5000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 з 01.09.2007 по 24.06.2014.

В період шлюбу 12.04.2008 був придбаний автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску, який зареєстровано на ОСОБА_5.

Після розірвання шлюбу вказаний автомобіль відповідач залишив собі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2018 року позов задоволено у повному обсязі.

Розділено майно, що є обєктом спільної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6, автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Суд виділив ОСОБА_5 в натурі автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 - 42234 грн. компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Припинено право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску .

Визнано одноособово за ОСОБА_5 право власності на автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 - 826,80 грн. судового збору та 1485, 60 грн. витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи .

Рішення суду мотивовано тим, що позиція відповідача щодо визначення вартості автомобіля станом на день розірвання шлюбу є необґрунтованою, вартість автомобіля експертом визначена без врахування вартості встановленого відповідачем після розірвання шлюбу газового обладнання, доказів проведення ним інших ремонтних робіт внаслідок яких мала б збільшитись вартість транспортного засобу, чи збільшилась, суду не надано.

Збільшення вартості автомобіля відбулось внаслідок збільшення середньої ринкової ціни на транспортні засоби , що повязані не з діями позивача чи відповідача, а з конюктурою ринку, пропозиції та продажу ідентичних колісних транспортних засобів, тому виходячи з принципу справедливості має бути застосовано судом вартість автомобіля станом на час розгляду справи, в даному випадку на час проведення експертизи.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач одноособово ніс тягар утримання автомобіля, покращував його стан, ніс витрати на його зберігання.

В порушення ч.2 ст.49 ЦПК України суд прийняв від позивача заяву про уточнення позовних вимог.

Вартість автомобіля повинна була бути визначена на момент розірвання шлюбу.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, ОСОБА_8 в судове засідання не зявився надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглянути справу його участі осіб, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.09.2007 по 24.06.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (Т.1 а. с. 6 ).

В період шлюбу 12.04.2008 куплено автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску, який зареєстровано на ОСОБА_5 що підтверджується довідкою регіонального сервісного центру (Т.1 а.с.48) .

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи середня ринкова ціна спірного транспортного засобу станом на день розірвання шлюбу 24.06.2014 - 74325,39 грн., станом на час проведення експертизи 19.02.2018 - 94468,11грн. ( Т.1 а.с. 244-248).

Суд дійшов правильного висновку про залишення автомобіля відповідачу зі стягнення з нього на користь позивача вартості 1/2 частини автомобіля за ціною автомобіля на момент розгляд справи.

За приписами статей 60,61,63,65,68,70,71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя- частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України.

У п.п. 22,23,25,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача, який не заперечує, щоб автомобіль був виділений йому в натурі, суд вважає правильним, що з нього належить стягнути вартість належної позивачу вартості ? частини автомобіля.

При цьому необхідно виходити з вартості автомобіля визначеної саме на момент розгляду справи, а не на час розірвання шлюбу, як вважає відповідач.

Про те, що після розірвання шлюбу відповідач здійснив якісь покращення автомобіля, що збільшило його вартість суду не надано.

Те, що відповідач ніс тягар утримання автомобіля не є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення грошової компенсації на користь позивача, адже позивач будучи власником ? частини спірного автомобіля була позбавлена можливості користуватися ним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права або порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19.07.2018.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді С.М. Єгорова

ОСОБА_3