Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 335/640/15-ц

провадження № 61-16872св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Гашук К. В., від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Бабак А. М., Спас О. В., Полякова О. З., від 22 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Позовну заяву ОСОБА_2 мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 07 лютого 2007 року, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради, за ним зареєстровано право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2009 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), в особі Запорізької обласної дирекції «РайффайзенБанк Аваль», до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення АДРЕСА_1. У процесі виконавчого провадження з виконання зазначеного рішення суду 15 червня 2011 року товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Укрспецреалізація» проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, нежитлового приміщення АДРЕСА_1, за результатами яких, відповідно до протоколу № 1-08036 від 15 червня 2011 року, переможцем став ОСОБА_4 Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16 листопада 2011 року право власності на вищевказане нежитлове приміщення зареєстровано за новим власником - ОСОБА_3 Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укрспецреалізація», ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) про визнання недійсними публічних торгів, договору купівлі-продажу, свідоцтва про придбання нерухомого майна, застосування реституції - позов задоволено, прилюдні торги визнані недійсними, оскільки їх проведено з порушенням положень законодавства, що регулювало порядок реалізації майна з прилюдних торгів. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року у справі за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2009 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. За результатами нового розгляду вказаної справи ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2013 року позовна заява ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», залишена без розгляду. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_4 не є добросовісним набувачем та не набув права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд витребувати у ОСОБА_3 нежитлове приміщення АДРЕСА_1, та передати йому вказане майно, а також визнати за ним право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки він просить суд витребувати із чужого незаконного володіння майно, якого на час розгляду справи не існує як окремого об'єкту цивільних прав, відносно якого можуть виникати цивільні права та обов'язки, а тому його права не можуть бути захищені у обраний останнім спосіб.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог ґрунтується на законі, оскільки позивач просить витребувати у натурі від відповідача нежитлове приміщення, яке у нього не перебуває внаслідок здійснення у приміщенні комплексу будівельних робіт (перебудови), реконструкції, що призвело до збільшення габаритів приміщення, тобто створення нового об'єкту нерухомості. Майно, яке просить витребувати позивач, реально не існує.

У березні 2017 року ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували, що відповідачем нового об'єкту нерухомості не створювалось, оскільки спірне приміщення реконструйовано з прив'язкою до існуючої нерухомості, з використанням її функціональних елементів. Нежитлове приміщення АДРЕСА_1 продовжує існувати як об'єкт матеріального світу. Судами попередніх інстанцій не враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові № 6-1213цс16 від 06 липня 2016 року.

30 березня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

16 травня 2017 року ОСОБА_3 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказано на її необґрунтованість та безпідставність.

21 червня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

16 квітня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 23 червня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит у сумі 36 660 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23 червня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Також 02 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, на забезпечення виконання зобов'язань за яким, між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2009 року у справі № 2-3353/2009, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2012 року, позовні вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно: нежитлове приміщення АДРЕСА_1, яке на праві власності належить ОСОБА_2, та передано ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в іпотеку за договором іпотеки від 02 жовтня 2007 року, укладеним з ОСОБА_2, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазлі І. І., зареєстрованим у реєстрі за № 5954.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки задоволено вимогу ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» про погашення заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 386 904, 29 грн (а.с. 6-7).

Згідно протоколу № 1-08036 від 15 листопада 2011 року проведення публічних торгів з реалізації майна, яке належить ОСОБА_2, переможцем торгів визнано ОСОБА_4 (а.с. 8).

На підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нєлєпіною Н. О. 18 листопада 2011 року, власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1, стала ОСОБА_5

13 грудня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 придбав об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення АДРЕСА_1. Право власності на вказаний об'єкт зареєстровано за ОСОБА_3 16 грудня 2011 року (а.с.63-68).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 13-15). При новому розгляді вказаної справи ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2013 року позовну заяву ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду (а.с. 16).

За результатами оскарження ОСОБА_2 прилюдних торгів рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2013 року (провадження 22-ц/778/5198/13) визнано недійсними прилюдні торги по реалізації нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення АДРЕСА_1, та які відбулися 15 червня 2011 року; визнано недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки від 23 червня 2011 року, а саме нежитлового приміщення АДРЕСА_1, затверджений начальником підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області. (а.с. 10-12).

11 лютого 2013 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області за № ЗП 59 на ім'я ОСОБА_3 зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації у зв'язку із проведенням реконструкції нежитлових приміщень АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 під медичний кабінет. Загальна площа реконструйованих приміщень складала 72,8 кв.м (а.с. 84-87).

23 травня 2013 року реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 72,8 кв.м. Вказане свідоцтво стало підставою для реєстрації права власності на реконструйоване нежиле приміщення АДРЕСА_2 у реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 (а.с. 83).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (постанова Верховного Суд України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (постанова Верховного Суд України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача мають бути враховані всі умови, передбачені статтею 388 ЦК України (постанова Верховного Суд України від 06 грудня 2010 року у справі № 3-13гс10).

У разі, якщо проведені на виконання судового рішення прилюдні торги з реалізації майна визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, то особа, яка придбала це майно, не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано відповідно до положень статті 388 ЦК України (постанова Верховного Суд України від 03 жовтня 2011 року у справі № 3-98гс11).

Враховуючи, що спірне нежитлове приміщення вибуло без волі його власника - ОСОБА_2, на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасовано, то він має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України, а тому висновок судів про те, що права позивача не можуть бути захищені у обраний ним спосіб є передчасним.

Об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Відповідно до положень частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що на момент розгляду справи спірного нежилого приміщення АДРЕСА_1 не існує, оскільки ОСОБА_3 здійснено реконструкцію нежитлових приміщень АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у один об'єкт нерухомого майна - приміщення АДРЕСА_2.

Отже, місцевий та апеляційний суди дійшли висновку про те, що приміщення АДРЕСА_2 є новоствореним об'єктом нерухомого майна.

Разом з цим судами попередніх інстанцій не враховано, що новоствореним об'єктом нерухомості вважається виключно об'єкт, створений без прив'язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, не є новоствореним об'єктом нерухомого майна вже існуючий об'єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами (постанова Верховного Суд України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16).

Вищезазначене під час розгляду справи судами попередніх інстанційвраховано не було, тому висновок судів про те, що спірний об'єкт нерухомості, у зв'язку зі здійсненням реконструкції,є іншим об'єктом нерухомості, є передчасним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не перевірив правильність висновків суду першої інстанції, щодо порушеного права, за захистом якого особа звернулась до суду, та обраного позивачем способу захисту.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку основним доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, вирішити спір по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Апеляційного суду Запорізької області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта