Провадження № 2/761/1930/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря: Вольда М.А.

представника відповідача: Окатого М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні зали суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

У грудня 2017 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила суд визнати недійсним Кредитний договір №401085 від 16.09.2015 року, укладений між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2015 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір №401085.

Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушено її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів». Працівники банку з умовами кредитування належним чином позивача не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого її було вручено кредитний договір з додатками до нього, які вона не читаючи із-за дрібного шрифту підписала. Будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією, якою умови кредитного договору були б роз'яснені позивачу, позивач не отримувала, в усній формі ця інформація не доводилася, підпис позивача про отримання такої інформації відсутній.

Також, позивач вважає незаконним встановлення у кредитному договорі оплати щомісячної комісії за управління Кредитом, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

Крім того, позивач вважає, що умова кредитного договору про третейське застереження, передбаченого зокрема пунктом 11.2 Правил надання банківських послуг від 04.02.2016 року, є порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України щодо змісту правочину, а також вказаний пункт договору не узгоджується із положеннями п. 14 ч. 1 ст. б Закону України «Про третейські суди» від 11 травня 2004 року № 1701-IV, зокрема про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України, оспорюваний пункт 11.2 Правил надання банківських послуг від 04.02.2016 року, що є складовою кредитного договору щодо третейського застереження є недійсним.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначається, що позивач була обізнана з усіма істотними умовами Кредитного договору та наслідками за невиконання, або неналежне виконання узятих на себе зобов'язань. Окрім того, позичальник був ознайомлений не лише з Кредитним договором, а й з додатками, які являються невід'ємною частиною кредитного договору, зокрема це Додаток № 1 (Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки). Відповідачем надані всі необхідні документи для того, щоб позивач ознайомився з усіма умовами кредитування перед отриманням споживчого кредиту. У випадку незгоди з пунктами Кредитного договору, необхідно було надати відповідачу викладені належним чином пропозиції стосовно умов Кредитного договору. Позивачу при укладенні Кредитного договору надана повна (вичерпна) інформація щодо умов надання кредиту, сукупної вартості кредиту та всіх інших умов. Наявність третейського застереження в договорі не суперечить змісту самого Кредитного договору, а навпаки, підтверджу можливість позивача на захист своїх порушених прав.

У судове засіданні позивач не з'явилася, в позовній заяві міститься її прохання про розгляд справи без участі позивача та її представника.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з викладених у відзиві підстав.

Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомленої позивача.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Гуменюк А.І. від 10.10.2016 року відкрито провадження у даній справі.

Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору.

15.11.2017 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 17.11.2017 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Як відомо, 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Ухвалою суду від 29.01.2018 року призначено підготовче судове засідання, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 27.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 16.09.2015 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №401085 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого остання звертається до Банку з пропозицією та проханням надання їй банківських послуг відповідно до Договору комплексного банківського обслуговування (а.с. 10).

П. 1.1. - 1.4. Кредитного договору передбачено суму кредиту: 18800,00 грн., остаточний термін повернення кредиту: 15 вересня 2018 року. Процентна ставка 1, яка нараховується на залишок суми основного боргу (строкова заборгованість) за користування кредитом: 0,0001 процентів річних. Процентна ставка 2, яка нараховується за користування Кредитом в разі наявності простроченої заборгованості щодо повернення Кредиту на суму простроченої заборгованості (сума основного боргу без врахування процентів), та складає 30.0001 процентів річних. Процентна ставка 2 нараховується в разі виникнення простроченої заборгованості щодо повернення Кредиту на суму невиконаних зобов'язань за основною кредитною заборгованістю за кожний день прострочення таких зобов'язань, включаючи день виникненні та виключаючи день погашення прострочених платежів.

П. 1.12 Кредитного договору закріплено, що перед складанням цієї заяви Позичальник отримав в належному обсязі та вигляді всю інформацію про умови кредитування, ознайомився і зрозумів Умови надання споживчих кредитів, Тарифи та Правила користування платіжними картками та підтверджує, що вони прийнятні для нього і сприяють задоволенню його споживчих потреб.

Вказаний договір підписаний позивачем.

У відповідності до заяви позивача про прийняття пропозиції ПУАТ «Фідобанк» укласти договір комплексного обслуговування (Згода) від 16.05.2015 року вказано, що нею підтверджується про ознайомлення її з Правилами та Умовами банківських продуктів, включаючи тарифи. Правила є зрозумілими та обов'язковими для Позичальника.

Як передбачено п. 7.3. Умов надання споживчих кредитів (Додаток 3 до Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПУАТ «Фідобанк»), підписанням Заяви (укладенням Кредитного договору) Клієнт підтверджує те, що він у письмовій формі та у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а Банк перед укладенням Кредитного договору на виконання вимог Постанови Національного банку України від 10.05.2007р. № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту» надав Клієнту інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Окрім цього, Банк в Додатку №1 до Заяви, який є невід'ємною частиною Кредитного договору, надав Клієнту Детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов'язань Клієнта, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається законодавством України.

Як вбачається із Кредитного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи обох сторін у договорі. Даним договором, Умовами та Правилами чітко визначені зобов'язання сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Як вбачається з умов кредитного договору, ПАТ Фідобанк» надало позичальнику кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що працівниками банку не було роз'яснено її інформацію про кредитування, як передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», проте, підпис позивача під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов'язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Ч. 1 ст. 638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підпис позивача під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, правами та обов'язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України.

Посилання позивача на те, що їй не було роз'яснено умов кредитування та не надано інформації про надання споживчого кредитну не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки, позивач підписала Кредитний договір, а отже погодилася з його умовами, де чітко визначені зобов'язання сторін.

Як встановлено п. 1.5 Кредитного договору, комісія за обслуговування кредиту - 5,00 відсотків. При розрахунку комісії враховується день видачі та включається день остаточного повернення кредиту. У випадку повного дострокового погашення кредиту, комісія за обслуговування кредиту сплачується в дату повного виконання зобов'язань з Кредитом в сумі, що нарахована станом на таку дату.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому (п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

В той же час, відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З врахуванням того, що позивач просить визнати Кредитний договір недійсним в цілому, а відтак, з врахуванням ст. 217 ЦК України та ст. 13 ЦПК України, суд не вправі вийти за межі позовних вимог, а недійсність одного пункту договору не може слугувати підставою для визнання його недійсним в цілому.

Всі спори, які виникають при виконанні ДКБО, Умов банківських продуктів та Тарифів, припиненні, зміні, визнанні недійсними повністю або частково, або у зв'язку з ними, або випливають з них, підлягають розгляду за вибором позивача у: - постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з Регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http://tretsud.aub.org.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним із Списка суддів згідно з Регламентом третейського суду. При цьому, Сторони Договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови Договору, які містять відомості про найменування Сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору; або - судах загальної юрисдикції відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України (п. 11.2 Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПУАТ «ФІДОБАНК»).

Зазначений пункт позивач вважає таким, що не повідає п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», про що необхідно вказати наступне.

Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди»).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦПК України, сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Положенням Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України 1 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст. 17 ЦПК) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним пунктом договору.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено обов'язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України, статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладено та керуючись ст. 16, 203, 215, 217, 536, 559, 629, 638, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про діяльність третейські суди», ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору №401085 від 16.09.2015 року, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст виготовлено 17.07.2018 року