Номер провадження: 22-ц/785/3476/18
Номер справи місцевого суду: 500/4172/16-ц
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І..,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: представників позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7 та її представників ОСОБА_8 і ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради Одеської області, ОСОБА_7, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень сесії Ізмаїльської міської ради Одеської області, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та зобов'язання демонтажу,-

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області, ОСОБА_7, третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та м.Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень сесії Ізмаїльської міської ради Одеської області, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та зобов'язання демонтажу.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області за домоволодінням АДРЕСА_1 було закріплено земельну ділянку площею 543 кв.м.. Власниками вказаного будинку були ОСОБА_10 та ОСОБА_11, за частинами будинку яких зареєстровано земельні ділянки відповідно 225 кв.м. та 318 кв.м. відповідно, згодом за вказаними земельними ділянками були надані адреси відповідно АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

За договором купівлі-продажу від 22 червня 1988 року позивач ОСОБА_4 придбав житловий будинок по АДРЕСА_2, який розташований на земельній ділянці площею 225 кв.м..

За договорами дарування від 01 жовтня 2011 року та 04 жовтня 2011 року відповідач ОСОБА_7 прийняла в дар житловий будинок по АДРЕСА_3, який вже був розташований на межі земельної ділянки площею 318 кв.м..

Рішенням 35 сесії Ізмаїльської міської ради Одеської області за №3123-VI від 30 серпня 2013 року ОСОБА_7 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0350 га. у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 ріг АДРЕСА_4, а в листопаді 2013 року був розроблений проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки площею 350 кв.м..

Окрім вказаного, 27 грудня 2013 року 40 сесія Ізмаїльської міської ради VI скликання прийняла рішення про надання ОСОБА_7 земельної ділянки площею 350 кв.м. у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_4. Пунктом 1 вказаного рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 350 кв.м. у власність відповідачці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Окрім того пунктом 2 вказаного рішення відповідачці передано земельну ділянку площею 350 кв.м у власність, із земель запасу та земель, що не передані у власність або постійне користування в межах населених пунктів, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_4.

За результатами вказаних дій рішенням 42 сесії Ізмаїльської міської ради VI скликання від 31 січня 2014 року про внесення змін до рішення Ізмаїльської міської ради № 3664-VI від 27 грудня 2013 року адреса земельної ділянки «АДРЕСА_4» змінена на «АДРЕСА_3 кут АДРЕСА_4». На підставі вказаного 24 лютого 2014 року реєстраційна служба Ізмаїльського МРУЮ зареєструвала за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку і видала на її ім'я свідоцтво про право власності.

З урахуванням вказаного та посилаючись на те, що вказані рішення сесій Ізмаїльської міської ради Одеської області, а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно, порушують право володіння та користування майном позивача, ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, який просив задовольнити в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник Ізмаїльської міської ради Одеської області проти задоволення позовних вимог не заперечував, пояснив, що порушення відбулось через відсутність інформації, на яку посилається позивач, а міська рада самостійно не може скасувати прийняті рішення.

Відповідач ОСОБА_7 та її представник проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними.

Справа була розглянута за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та м.Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, який в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання, про причину неявки суду не повідомив.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, викладені у апеляційній скарзі та пояснення на неї відповідача ОСОБА_7 та її представників ОСОБА_9 і ОСОБА_8, а також заперечення на апеляцію представників позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 і ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Частинами 1 та 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 листопада 1953 року рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради за домоволодінням АДРЕСА_1 було закріплено земельну ділянку площею 543 кв.м.. Власниками вказаного будинку були ОСОБА_10 та ОСОБА_11, за частинами будинку яких зареєстровано земельні ділянки відповідно 225 кв.м. та 318 кв.м., разом із тим вказаним земельним ділянкам були надані адреси відповідно АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

За договором купівлі-продажу від 22 червня 1988 року позивач ОСОБА_4 придбав житловий будинок по АДРЕСА_2 розташований на земельній ділянці площею 225 кв.м..

Відповідно до договорів дарування від 01 жовтня 2011 року і 04 жовтня 2011 року відповідач ОСОБА_7 прийняла в дар житловий будинок по АДРЕСА_3, який вже був розташований на межі земельної ділянки площею 318 кв.м..

Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону щодо регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами 6 - 9 ст.118 ЗК України визначено процедуру одержання земельних ділянок у власність із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, яка передбачає подання заяви громадянином до органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування такого дозволу, погодження проекту землеустрою та його державна експертиза (в разі необхідності), реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність.

Так, рішенням 35 сесії Ізмаїльської міської ради за №3123-VI від 30 серпня 2013 року ОСОБА_7 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0350 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_4, а в листопаді 2013 року СПД «ОСОБА_12» був розроблений проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки площею 350 кв.м..

27 грудня 2013 року 40 сесія міської ради VI скликання прийняла рішення про надання гр.ОСОБА_7 земельної ділянки площею 350 кв.м у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_4.

Пунктом 1 вказаного рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 350 кв.м. у власність відповідачці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Окрім того пунктом 2 вказаного рішення відповідачці передано земельну ділянку площею 350 кв.м у власність, із земель запасу та земель, що не передані у власність або постійне користування в межах населених пунктів, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_4. За результатами вказаних дій рішенням 42 сесії Ізмаїльської міської ради VI скликання від 31 січня 2014 року про внесення змін до рішення Ізмаїльської міської ради №3664-VI від 27 грудня 2013 року адреса земельної ділянки «АДРЕСА_4» змінена на «АДРЕСА_3 кут АДРЕСА_4».

На підставі ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.ч. 1 - 5, 7, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України (в редакції на час формування земельної ділянки) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Вимоги щодо розробки, погодження і затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначені ст. 50 Закону України «Про землеустрій».

У матеріалах справи міститься висновок експерта №04/13-2014 від 03 липня 2014 року, який було проведено на підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2014 року у справі №500/6939/13-ц. Відповідно до зазначеного висновку за показниками площа, конфігурація та лінійні розміри зовнішніх меж земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 не відповідають схемі, складеній Ізмаїльським МБТІ та затвердженій рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №209 від 23 квітня 1963 року, а саме площа земельної ділянки АДРЕСА_3 складає 339 кв.м., що на 11 кв.м. менше ніж визначено кадастровим планом та на 21 кв.м. більше ніж визначено рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №209 від 23 квітня 1963 року, а площа земельної ділянки АДРЕСА_4 складає 264 кв.м., що на 39 кв.м. більше ніж визначено вказаним рішенням Ізмаїльської міської ради за №209 від 23 квітня 1963 року.

Таким чином за висновком експерта визнано невідповідність розмірам за первинним відводом земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 щодо заперечень відповідача на висновок експерта №04/13-2014 від 03 липня 2014 року не приймаються судовою колегією до уваги за таких підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Наявний у матеріалах висновок експерта відповідає вимогам чинного законодавства.

Натомість скаржником ОСОБА_7 та її представником не надано доказів на спростування висновків експерта, крім того, слід зазначити, що під час розгляду даної цивільної справи відповідачем не заявлялось клопотання про призначення судової експертизи, а тому сумніви у правильності висновку експерта ґрунтуються лише на припущеннях відповідача.

Також судом першої інстанції встановлено, що в проекті землеустрою відсутні матеріали по збору та аналізу виконавцем наявних Документацій із землеустрою, матеріалів інвентаризації земель, планово-картографічних матеріалів, правових підстав надання земельної ділянки у власність (користування), відомостей про наявність спірних питань щодо меж земельної ділянки. При цьому технічний паспорт на домоволодіння суперечить данним викладеним у проекті за загальною площею.

Крім того, не наведено аналіз документів первинного відведення, в частині обгрунтованності збільшення загальної площі земельної ділянки відносно площі закріпленої за адресою, де власником є відповідач.

В проекті відсутні повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, що також додатково підтверджено листом від 11 серпня 2014 року за підписом міського голови на ім'я позивача, що також визнано представником Ізмаїльської міської ради в судовому засіданні.

У проекті не наведено даних, щодо погодження меж земельної ділянки з усіма суміжними землекористувачами, а саме по АДРЕСА_2.

Вказані обставини призвели до порушення порядку розробки та складення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_7 земельної ділянки, з приводу якої і виник спір.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 щодо визнання неналежним доказом рішення виконкому Ізмаїльської міської ради від 23 квітня 1964 року за№209 та схеми розподілу земельних ділянок, оскільки вказане рішення міської ради є дійсним, оскаржено сторонами по справі та в подальшому скасовано не було.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

На підставі зазначеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що збільшення земельної ділянки відповідача ОСОБА_7 відбулось за рахунок зменшення площі земельної ділянки шляхом зміщення межі земельної ділянки у бік земельної ділянки позивача ОСОБА_4.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, до матеріалів справи не долучені докази вилучення земельної ділянки із користування позивача, якою він та попередні власники домоволодіння користувалися згідно документів первинного відведення та переведення її до земель запасу.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору, який виник між сторонами, вирішив дану справу згідно із законом, а тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 20 липня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік