12 липня 2018 року м. Кремінна
Справа № 414/847/18
Провадження № 2/414/267/2018
Кремінський районний суд Луганської області у складі
головуючого Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Водолазської Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Кремінський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
Позивач та її представник у відкрите судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла письмова заява, якою просила розглянути справу без її участі та участі позивача, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказала на те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач явку свого представника у відкрите судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки у судове засідання не повідомив.
Треті особи у судове засідання не зявилися, від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник Кремінського РВ ДВС Головного ТУЮ у Луганській області зазначив, що не заперечує проти вимог позивача.
Приватним нотаріусом Чернігівського МНО ОСОБА_4 надано суду витребувані документи, відповідач вимоги про витребування належним чином не виконав.
Від відповідача 11.06.2018 р. на електронну адресу суду надійшов відзив на позов із доданим документами без зазначення дати підготовки останнього та вихідного номеру реєстрації (а.с. 58-65). Оригінал такого відзиву до суду не надійшов. Згідно ухвали суду від 19.04.2018 р. відповідачу було надано строк протягом пятнадцяти днів із дня вручення копії цієї ухвали дня подачі відзиву на позовну заяву (заперечення проти позову) відповідно до ст.178 ЦПК України. Розяснено, що копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду та наданням документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву іншим учасникам справи. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу суду від 19.04.2018 р. відповідачем отримано 24.04.2018 р. (а.с. 55), а відтак строк для подачі відзиву встановлено до 09.05.2018 р. включно, тобто відповідач не надав відзив у встановлений судом строк, поважності пропуску строку подачі такого відзиву не зазначив, клопотань про продовження чи поновлення строку подачі відзиву на позов не заявляв. Окрім того, не подав суду підтвердження надіслання такого відзиву для інших учасників справи.
З огляду на ч. 8 ст. 178 ЦПК України, яка вказує, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, суд не бере до уваги направлений позивачем відзив та вирішує справу за наявними матеріалами.
З урахуванням того, що відповідач не зявився в судове засідання без поважних на те причин, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, оскільки позивач у своїй письмовій заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
У звязку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності,встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі як такий, що знайшов своє підтвердження з наступних підстав.
16 листопада 2017 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до приватного нотаріусу Чернігівського МНО ОСОБА_4 із заявою від 08.08.2017 р. (а.с. 35) про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.11.2013 р., в розмірі 63 738,91 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 934,91 грн., заборгованість за відсотками 51 063,34 грн., заборгованість з пені та комісії 3 229,28 грн., заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 3 011,38 грн. Строк, за який провадиться стягнення 1349 днів, а саме з 14.11.2013 р. по 25.07.2017 р.
До своєї заяви, з огляду на передані суду нотаріусом копії документів, представник заявника додав: розрахунок заборгованості за договором № б/н від 14.11.2013 р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1, станом на 25.07.2017 р. (а.с. 37-38); копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 14.11.2013 р. (а.с. 39); копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 14.11.2013 р. підписану ОСОБА_1 (а.с. 36); копію копію списку групованих поштових відправлень від 07.08.2017 р. (а.с. 40); копію опису вкладення до цінного листа (а.с. 41); копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичний осіб-підприємців та громадянських формувань (а.с. 42); копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 43); копію довіреності № 2124-К-Н-Н від 30.01.2017 р. виданої на імя ОСОБА_5 (а.с. 44) та копію витягу з паспорту ОСОБА_5 (а.с. 46), копію інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів та копію скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) (а.с. 45).
24.01.2018 р., на підставі спірного виконавчого напису, старшим державним виконавцем Кремінського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області ОСОБА_6 було відкрито виконавче провадження (а.с. 11).
Разом з цим, ОСОБА_1, не погоджуючись із наявністю безспірності права вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», подала позов, в якому просить визнати названий виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню (а.с. 3-8).
Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк», вважаючи себе кредитором у грошовому зобовязанні ОСОБА_1, що виникло на підставі кредитного договору від 14.11.2013 р., а її боржником у цьому зобовязанні, з метою захисту свого порушеного цивільного права вимоги уплати боргу у розмірі 63 738,91 грн. звернулось до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису на документі, що встановлює таку заборгованість у безспірному порядку. Але позивач, не погоджуючись із безспірністю цивільного права вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до неї (у тому числі суми боргу), просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
В силу положень ч. 3 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. А згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З огляду на це та викладене вище, суд не має жодних сумнівів у тому, що між сторонами виник юридичний (цивільно-правовий) спір з приводу захисту ПАТ КБ «Приватбанк» свого цивільного права щодо стягнення з ОСОБА_1 грошового боргу шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі. І що такий спір підлягає розгляду саме у порядку цивільного судочинства і саме між банком та названою фізичною особою.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Ч. 6 ст. 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
А ст. 18 ЦК України прямо передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом.
Зокрема, в редакції чинній на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису, стаття 87 Закону України «Про нотаріат» встановлювала, що для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
При цьому ст. 88 цього Закону уточнювала, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
А перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, тобто перелік документів, які підтверджують безспірність боргу, з огляду на положення статті 87 Закону України «Про нотаріат», встановлювався Кабінетом Міністрів України.
На момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р.
І для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, цей перелік, для одержання виконавчого напису, передбачав подання нотаріусу оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Застосовуючи вказані норми матеріального права, суд вважає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлював права та обовязки учасників правовідносин, а перевіряв безспірність заборгованості в контексті наявності документів, з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.
Як наслідок, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів (тобто за відсутності встановлених переліком документів), які б підтверджували факт безспірної заборгованості, виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.
Наведені висновки суду узгоджуються і з висновками, що зроблені в узагальненні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні (пункт 10, сторінки 18 та 23).
І, застосовуючи саме вказаний підхід і у цій справі, уважно оцінивши усі надані банком нотаріусу документи для вчинення останнім виконавчого напису, належним чином засвідчені копії яких надав суду нотаріус, суд вважає, що банком не було надано нотаріусу необхідних документів, зазначених у переліку, що були встановлені Кабінетом Міністрів України і були необхідними для підтвердження факту безспірної заборгованості ОСОБА_1 перед банком, за кредитним договором від 14.11.2013 р. у розмірі 63 738,91 грн.
Такого висновку (і тут суд погоджується з відповідними аргументами позивача) суд дійшов через те, що ні оригіналу кредитного договору від 14.11.2013 р., укладеного у письмовій формі, ні засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості банк до заяви про вчинення виконавчого напису не додавав, про що свідчать надані нотаріусом і належним чином засвідчені копії усіх документів, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис.
Суд враховує, що у заяві банку від 08.08.2017 р., яку він подав для вчинення нотаріусом виконавчого напису, у якості додатку, зазначено кредитний договір, у дужках зазначено копія. Надані нотаріусом суду документи, вказують на те, що у додатках, будь-якого документу під назвою кредитний договір у дійсності не було.
Суд враховує наявність у поданих нотаріусу документах копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка містить положення про те, що ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг. Проте, такий договір, з огляду на положення ч. 1 ст. 6 та інших положень ЦК України, відноситься до так званих «непоіменованих договорів», оскільки він прямо не передбачений цим кодексом, але який сторони мають право укласти. Однак, сам по собі такий договір не можна автоматично вважати кредитним чи таким, на підставі якого у сторін, що його уклали виникають саме кредитні правовідносини у звязку із наступним.
Суд зазначає, що в силу положень ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Проте, як вказано далі у цій статті, до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Тобто, суд був би готовий сприйняти договір про надання банківських послуг, як змішаний, і такий, що містить елементи кредитного договору, якби у змісті цього договору були ознаки досягнення згоди у письмовій формі між його сторонами щодо всіх істотних умов, які встановлені для кредитних договорів.
Суд відзначає, що по-перше, нотаріусу не були надані, ні памятка клієнта, ні Умови та Правила надання банківських послуг, ні Тарифи, на які іде посилання у заяві-анкеті, як на кількість документів, що утворюють договір про надання банківських послуг, тим більше кредитний договір.
А по-друге, наявна у нотаріуса заява-анкета, дійсно не містить жодних відомостей, з яких можна було б зробити висновок, що вона, сама по собі, являє собою кредитний договір або ж частину змішаного договору, який містить елементи кредитного договору. Такий висновок судом зроблено у звязку із оцінкою положень анкети-заяви та застосування положень ЦК України і Закону України «Про захист прав споживачів» в частині, що унормовують інститут кредитного договору або ж договору про надання споживчого кредиту та встановлюють умови, яких повинні досягти його сторони для того аби вважати, що між ними було укладено саме такий договір.
Що стосується засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, то тут суд також вважає, що банком її надано не було, оскільки, хоча у додатку до заяви і вказано про надання засвідченої виписки з особового рахунку боржника, перелік наданих нотаріусом документів свідчить, що під таким документом було надано саме розрахунок заборгованості ОСОБА_1, зроблений банком, а не виписку, а названий розрахунок на відміну від останньої, первинним документом не являється, а значить і не може розглядатись як документ, що підтверджує безспірність вимог банку.
Тож зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що вони, у своїй сукупності, є достатніми і самостійними підставами для того аби задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.
В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Згідно з розпорядженням КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» № 1275-р від 02.12.2015, м. Кремінна Луганської області віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Отже, позивач ОСОБА_1 є субєктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого на підставі ст. 2 зазначеного Закону встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобовязань, у той час як банком такі санкції за вказаний період, згідно з наданими документами, фактично нараховувалися.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 гривень (за подання позову), які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с. 1), а відтак, вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі.
Тому, керуючись статтями 2, 19, 23, 34, 43, 49, 76-113, 128-132, 133-142, 158, 174-183, 217-248, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 351-355 ЦПК України, суд
Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Луганської області до або через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Кремінського районного суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили, у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя М.В. Панчук