АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/13959/16-ц

Провадження № 22-ц/787/909/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Брикса Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи : - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради,

- орган опіки і піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1- ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року у складі судді Харечка С.П., ухвалене в м. Рівне о 14 год. 06 хв., повний текст рішення складено 07.03.2018 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради та орган опіки і піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вони та відповідачем проживали цивільним шлюбом з 2001 по 2011 рік. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею у м. Києві і знаходиться на повному її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Також, вказує, що дитина часто хворіє, зважаючи на що, вона потребує особливого харчування, догляду, з дитиною необхідно займатись, щоб підтримувати її стан здоров'я. Вона, як мама, робить все можливе, щоб забезпечити дитину найнеобхіднішим, підтримувати стан її здоров'я. Вкзує, що відповідач про всі ці обставини знає, однак матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківський прав то вона зазначає, що фактично з часу припинення шлюбних відносин між сторонами, відповідач весь цей час не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, не був позбавлений можливості спілкування з донькою та приймання участі, як батька, у вихованні, утриманні дитини. Відповідачу було відомо, що дитина хворіє з народження та потребує лікування, оздоровлення. Проте, відповідач не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, не цікавиться ні її життям, ні її інтересами, ні станом її здоров»я. Навпаки знаючи, що донька хворіє і потребує лікування, оздоровлення, він жодного разу не дозволив (не надав письмової згоди) повезти дитину за кордон для лікування та оздоровлення. Вказує,що вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України, проте відповідач ігнорує такі прохання. Така поведінка відповідача вказує на те, що йому байдуже на стан здоров'я дитини, йому байдуже, як дитина живе і чим цікавиться, що почуває. Вважає, що ОСОБА_2, як батько, в даному випадку зловживає своїми правами, його батьківські права здійснюються всупереч інтересам, здоров'ю дитини, тому просить суд позбавити його батьківських прав. Просила стягнути аліменти в розмірі 7000 гривень на місяць на утримання доньки ОСОБА_4.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради та орган опіки і піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 5000 гривень, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.10.2016 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовлено.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 551, 20 гривень.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, представник ОСОБА_1- ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1- ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги інші докази по справі, окрім висновку від 17.03.2017 року № 100-4774 органу опіки та піклування Голосіївського району м.Києва щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. В матеріалах справи міститься висновок № 037 від 22.02.2018 року психологічного обстеження (висновок психолога), згідно якого психоемоційний стан ОСОБА_4 визначається як уникаюча форма прив'язаності дитини до ОСОБА_2 Психолог зазначив, що дитина соціально та морально не ідентифікує ОСОБА_2, як тата. У висновку психолога, як підсумок зазначено, що ОСОБА_4 бажає позбавлення батька батьківських прав. Оскаржуване рішення не містить навіть посилань на даний висновок психолога. Весь час дитина проживає з матір'ю, яка забезпечує дочці гідні умови проживання та належне виховання , її повноцінне світосприйняття життя. Відповідач за всі роки жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надав, не цікавиться її життям та вихованням, що свідчить про вольове небажання відповідача виконувати відносно дитини батьківські обов'язки. З приводу заперечень відповідача проти позову зазначає, що доказів того, що останній взагалі приїздив, щоб побачитися з дитиною не існує, немає ні складених актів, ні свідків, які б могли підтвердити даний факт. Вказує, що в матеріалах справи міститься витяг з ЄРДР, з якого вбачається, що кримінальне провадження, яке було порушено за заявою ОСОБА_2 від 12.01.2014 року закрите ще у 2014 році за ч. 1 ст. 284 КК України, тобто факт невиконання позивачкою рішення суду не знайшов свого підтвердження. Відповідач не оскаржував закриття кримінального провадження. Вважає, що такі дії відповідача є формальними, а відповідач байдуже ставиться до дитини і не бажає спілкуватися з нею. Крім того, відповідач в судовому засідання визнав, що матеріальної допомоги на утримання дитини він взагалі не надавав, оскільки не знав яку суму необхідно надавати і на який рахунок перераховувати ці кошти. Відповідачу з 2012 року відомо фактичне місце проживання дитини, отже починаючи з 2012 року він мав можливість поштовим переказом направляти кошти на утримання дитини, проте жодного разу будь-яких коштів він не надсилав, будь-яких речей та іграшок для дитини не купував. ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю, є директором підприємства і має у власності декілька аптек та інше рухоме і нерухоме майно, а тому має можливість утримувати дитину. Відповідач не виконує покладені на нього батьківські обов'язки щодо участі в житті дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, йому байдуже до потреб, бажань і інтересів дитини, а тому є всі підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Крім того, вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 7000 грн. щомісячно. Із цих підстав просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач до суду не подав.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки апеляцію підтримала.

Відповідач, його представник апеляційну скаргу не визнали, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач та відповідач проживали цивільним шлюбом з 2001 по 2011 рік. Від шлюбу мають спільну з Відповідачем доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 5000 гривень, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.10.2016 року, і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів вірно врахував стан здоров'я сторін, їх матеріальне становище, потребу повнолітньої дитини в одержанні аліментів і прийшов до вірного висновку, що відповідач за рівнем свого матеріального становища може надавати матеріальну допомогу в такому розмірі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ст. 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Стаття ст. 182 СК України передбачає, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішення суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції враховано те, що відповідач може надавати визначену суму, а також відповідає засадам розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги не містять переконливих доказів про те, що розмір аліментів на дитину повинен бути більший.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини і такий висновок узгоджується з нормами ст. 166 СК України, а наведені доводи позовної заяви і наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки.

Зак ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття ст. 164 Сімейного кодексу України містить перелік підстав, за яких батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав,а саме:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно зі ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд першої інстанції при розгляду спору врахував висновок від 17 березня 2017 року № 100-4774 органу опіки та піклування Голосіївського району м. Києва державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заперечуючи проти позовних вимог про позбавлення батьківських прав, відповідач зазначив, що має бажання приймати участь у вихованні та утриманні дитини, жодним чином не здійснює перешкод щодо поїздок дитини за кордон. При зверненні позивачки з вказаними вимогами до нього він надає нотаріально завірені згоди на виготовлення віз та проїзних документів неповнолітній дочці ОСОБА_5, однак позивачка не ставить питання про надання згоди добровільно, а зразу звертається до суду з позовом. Він не може добровільно надавати матеріальну допомогу дитині, оскільки його грошові перекази повертаються йому без отримання.

Зважаючи на обставини справи та норми закону, апеляційний суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав і рішення суду в цій частині також є законним.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Гордійчук С.О.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.