Номер провадження: 22-ц/785/1226/18
Номер справи місцевого суду: 2-2283/11
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: представника позивача Опанасенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року за заявою про видачу дубліката виконавчого листа по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2017 року представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Мотивуючи вимоги своєї заяви тим, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 24 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 вересня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 29 жовтня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 жовтня 2007 року.

06 вересня 2016 року, за заявою ПАТ «УкрСиббанк» від 25 березня 2016 року, Приморським районним судом м. Одеси винесено ухвалу, якою відмовлено у видачі виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа у зв'язку з тим, що виконавчий лист за цивільною справою №2-2283/11 вже було отримано представником банку 04 вересня 2014 року. Однак зазначений виконавчий документ у реєстрі вхідної кореспонденції не зареєстровано, на теперішній час ПАТ «УкрСиббанк» не відоме місцезнаходження виконавчого листа, за вказаним фактом ініційовано службову перевірку.

Враховуючи зазначене представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду та просив видати дублікат виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси №2-2283/11 та поновити пропущений строк для його пред'явлення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні заяви представника ПАТ «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити вимоги заяви ПАТ «УкрСиббанк» в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_5 - ОСОБА_6 не з'явився, надав заяву, у якій просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності відповідача та його адвоката та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Тому у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі їх до суду апеляційної інстанції.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 20.07.2018 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України, що набрав чинність з 15 грудня 2017 року, зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виконавчі документи повинні бути пред'явлені до виконання в строки, встановлені ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21 квітня 1999 року в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень суду та інших органів (посадових осіб) від 04 листопада 2010 року, який набрав чинності з 21 березня 2011 року та діяв на час виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2010 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 606-ХІV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №606-ХІV стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду. Таке право стягувача передбачено також ч. 1 ст. 371 ЦПК.

Зазначений строк є процесуальним, а отже, може бути поновлений, тобто виключним суб'єктом звернення до суду з цього питання є стягувач.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, який був чинний на час виконання судового рішення, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 371 ЦПК України заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Частинами 1 та 2 ст. 370 ЦПК України передбачено, що замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Суд, який видав виконавчий лист про стягнення аліментів, має право за поданням державного виконавця, приватного виконавця у разі встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника видати дублікат виконавчого листа.

Заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 вересня 2012 року було частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд стягнув з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 19 жовтня 2007 року в розмірі 121 619,45 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 969 307 гривень, державне мито в сумі 1 700 гривень та витрати на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу в сумі 250 гривень (т. 3, а.с. 130-133, 155-157), у задоволенні зустрічного позову про визнання договорів недійсними та визнання стороною у договорі ОСОБА_9 відмовлено, заочне рішення суду набрало законної сили 26 вересня 2012 року (т.3, а.с. 155).

20 листопада 2013 року представник ПАТ «УкрСиббанк» - Жуков Тимур Вікторович, звернувся до суду із заявою про видачу виконавчих листів (т.3, а.с. 162), на звороті цієї заяви є надпис представника Банку про отримання виконавчих листів 04 вересня 2014 року (т.3, а.с. 162 зв.).

30 березня 2016 року представник ПАТ «УкрСиббанк» - Жуков Т. В., звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання (т. 3, а.с. 166).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2016 року у задоволенні заяви ПАТ «УкрСиббанк» про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання відмовлено (т. 3, а.с. 203-204).

28 липня 2017 року представник ПАТ «УкрСиббанк» - Жуков Т. В., звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання (т. 4, а.с. 2-3).

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що Банком не надано доказів щодо втрати виконавчого листа або відправки його до виконавчої служби.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Положення пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду.

Згідно до положень ст. 8 Конституції України де визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом виконання рішень суду.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року №2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (абзац 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, абзац 3 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 року).

У п. 1 постанови №6 Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначав, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до положень ст. ст. 4, 10, 60 ЦПК України, які діяли на час постановлення оскарженої ухвали, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному з'ясуванню обставинам справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Аналогічні положення містяться у статтях 5, 12, 81, 82 ЦПК України (2017р.).

Згідно з положеннями ст. 1 ЦПК України ( в редакції 2004р.) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналогічні положення містяться у статті 2 ЦПК України (2017р.).

При цьому Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку; вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Отже, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на виконання рішення суду, що є складовою частиною здійснення правосуддя, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Однак, в порушення положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України суд першої інстанції усунувся від встановлення обставин, пов'язаних з причиною пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, не перевірив належним чином доводи заявника про поважність причини пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа для виконання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, ПАТ «УкрСиббанк, є юридичною особою.

Згідно ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку недбалість осіб, які представляють інтереси юридичної особи в цивільній справі, не може служити підставою для позбавлення Банку права на виконання судового рішення.

За таких підстав, вирішуючи питання про видачу дублікату виконавчого документу, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, передчасно відмовив у задоволенні заяви Банку, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали районного суду та направлення справи для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року за заявою про видачу дубліката виконавчого листа скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 20 липня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

П.М.Черевко

Р.Д.Громік