Справа № 324/1248/18
Провадження № 2-о/324/71/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Таран Т.Л.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_1,

заінтересованої особи 1 ОСОБА_2,

свідка ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Пологи цивільну справу за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа 1 ОСОБА_2, заінтересована особа 2 Пологівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до Пологівського районного суду Запорізької області у порядку ст.317 ЦПК України із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території. В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначає, що 14.01.2016 року у Пологовому будинку №1 м.Севастополя вона народила дитину дівчинку. Батьком дитини є чоловік заявниці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між заявником та заінтересованою особою було укладено у м.Севастополь 12.12.2014 року, тобто на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Для отримання свідоцтва про народження дитини державного зразка заявниця зверталась до Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини у звязку з тим, що документи про народження дитини видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому ОСОБА_4 була вимушена звернутися до суду із вказаною заявою з метою отримання свідоцтва про народження дитини дівчинки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та здійснення своїх прав, які породжує даний факт, оскільки іншого шляху законодавством не передбачено.

У дане судове засідання заявник не зявилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, але за участі її представника ОСОБА_1

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав у повному обсязі і просив її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник заінтересованої особи 2- Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка про вручення судової повістки, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив справу вирішити відповідно до вимог чинного законодавства.

Заінтересована особа 1 ОСОБА_2 заяву ОСОБА_4 підтримав у повному обсязі. Додатково він повідомив, що дійсно 14.01.2016 року у Пологовому будинку №1 м.Севастополя ОСОБА_4 народила дівчинку, батьком якої є він. Рішення про вибір прізвища, імені та по батькові дитини вони з ОСОБА_4 приймали спільно. Оскільки документи про народження доньки видані на тимчасово окупованій території України, з метою отримання свідоцтва про народження доньки державного зразка він просив заяву ОСОБА_4 задовольнити. Також необхідність отримання свідоцтва про народження доньки державного зразка він обґрунтував тим, що на даний час без вказаного документа він не має можливості привезти дитину на підконтрольну українській владі територію, щоб відвідати рідних.

На підставі ч.1 ст.247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи 1 та свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_2 є громадянами України, про що свідчать надані заявником до суду копії їх паспортів, та перебувають у шлюбі, на підтвердження чого надано копію свідоцтва про шлюб, виданого на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

14.01.2016 року у Пологовому будинку №1 м.Севастополя заявник ОСОБА_4 народила дівчинку, про що їй «ГБУЗС ГБ №5 ЦОЗМиР Роддом №1» (мовою оригіналу), було видано медичне свідоцтво про народження серії 67 №171665 від 17.04.2018 року облікової форми №103/у, затвердженої наказом МОЗ і соціального розвитку Російської Федерації від 27.12.2011 року №1687, не підпорядкованим закладам охорони здоровя України.

Згідно із ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

14.03.2018 року заявник ОСОБА_4 звернулась до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для реєстрації народження дитини, проте, у видачі свідоцтва про народження їй було відмовлено, оскільки нею було надано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоровя документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоровя, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоровя не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України.

Тому, відповідно, м. Севастополь, де заявник 14.01.2016 року народила дитину, є тимчасово окупованою територією України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

На підтвердження факту народження дитини заявником надано копію медичного свідоцтва про народження серії 67 №171665 від 17.04.2018 року облікової форми №103/у, де зазначено, що 14.01.2016 року у Пологовому будинку №1 м.Севастополь, ОСОБА_4 народила дівчинку, а також копію свідоцтва про народження серії І-КМ №535628, зареєстрованого та виданого так званим відділом запису актів громадянського стану Нахимівського району міста Севастополя Управління РАЦС міста Севастополя, від 03.02.2016 року та копію виписки з медичної карти ОСОБА_4, виданої «Міською лікарнею №5 «Центром охорони здоровя матері та дитини».

Як вбачається із заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території, подружжя вирішило назвати дівчинку ОСОБА_5, а прізвище їй вказати за прізвищем батька ОСОБА_2. Окрім того, ОСОБА_4 у зазначеній заяві не заперечує, що саме вона є матірю вказаної дитини, а ОСОБА_2 є батьком вказаної дитини.

Окрім того, допитаний судом свідок ОСОБА_3 також підтвердила факт того, що 14.01.2016 року у м. Севастополі народилася її онука ОСОБА_5, батьками якої є її син та невістка ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом ч.1 ст.78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями ч.2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника та дитини, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справи у порядку ст.317 ЦПК України.

Оцінюючи надані суду докази у їх сукупності, в тому числі свідчення свідка, копію медичного свідоцтва про народження серії 67 №171665 від 17.04.2018 року та копію виписки з медичної карти ОСОБА_4, які видані закладами охорони здоровя м. Севастополя, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про народження дитини та здійснити її права, повязані із встановленням даного факту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 268, 315-319 ЦПК України, ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_4, заінтересована особа 1 ОСОБА_2, заінтересована особа 2 Пологівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території задовольнити повністю.

Встановити факт народження дитини жіночої статі, прізвище ОСОБА_2, власне імя ОСОБА_5, по батькові Русланівна, дата народження 14 січня 2016 року, місце народження Україна, місто Севастополь. Батьком дитини є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України, зареєстрований: Україна, Запорізька область, Пологівський р-н, місто Пологи, вул.Магістральна, буд.537, а матір'ю дитини є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянка України, зареєстрована: Україна, АДРЕСА_1.

Провести державну реєстрацію народження дитини відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: