АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 676/1999/17
Провадження № 22-ц/792/934/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника апелянта,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не вявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про поділ майна подружжя, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Камянець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2018 року, ухвалене суддею Вдовичинським А.В.,

встановила:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд зі зміненими під час судового розгляду позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення 54316,72 грн. вартості ? частини автомобіля, який є обєктом права спільного майна подружжя і який був без її згоди та відома самовільно відчужений відповідачем на користь третьої особи, а грошові кошти від продажу автомобіля витрачені ОСОБА_2 на власні потреби.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки «Dacia Logan», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який після розірвання шлюбу відповідач без її відома та згоди продав ОСОБА_3, а кошти від реалізації транспортного засобу використав виключно для особистих потреб.

Рішенням Камянець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.04.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 54316,72 грн. вартості ? частини автомобіля, 640 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 1144 грн. судових витрат по оплаті судової експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що суд невірно встановив обставини справи, не врахував, що спірний автомобіль був придбаний за кредитні кошти, особисто ним отримані та згодом виплачені за кошти, які були йому особисто подаровані його батьками та особисті кошти його матері. Є необґрунтованим висновок експерта, оскільки визначена ним вартість спірного автомобіля без огляду транспортного засобу є значно завищеною.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала на правомірність прийнятого судового рішення, просила суд апеляційної інстанції залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В суді представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач в судове засіданні не зявилася, в письмовій заяві просила розгляд справи провести без її участі, проти апеляційної скарги заперечила.

Заслухавши учасника справи та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2007 року по 08.06.2015 року.

Під час шлюбу у них народилося двоє спільних дітей, сини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Матвій, ІНФОРМАЦІЯ_2.

22.10.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №106/ФКВ/5-07, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 9700 дол. США строком до 21.10.2014 року та договір застави транспортного засобу на забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором. Предметом застави визначено автомобіль марки «Dacia Logan», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був придбаний за отримані у кредит кошти. 12.11.2010 року у звязку з ліквідацією ТОВ «Укрпромбанк» кредитний договір був переукладений з ПАТ «Дельта Банк» на суму 37681,85 грн. на строк до 21.10.2014 року.

03.05.2017 року вищевказаний автомобіль був проданий ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу за ціною 35000 грн.

Частково задовольняючи позов суд виходив з того, що оскільки транспортний засіб є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому його відчуження одним з подружжя, ОСОБА_2 без згоди іншого подружжя, ОСОБА_1 є незаконним і половину вартості автомобіля, яка визначена шляхом експертного дослідження, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Такий висновок суду слід визнати правильним.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружинин та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 70 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя. Якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя ? частину вартості майна, яке відчужене в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із розясненнями, які містяться в п. 30 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до яких у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідна правова позиція міститься у постанові Верхового Суду України №6-486цс16 від 27.04.2016 року.

Визначаючи розмір грошової компенсації ? частини вартості спірного автомобіля, суд обґрунтовано виходив із ринкової вартості такого автомобіля на дату продажу транспортного засобу, яка була визначена судовим експертом 09.03.2018 року, без огляду транспортного засобу та визначена в розмірі 108 633,44 грн., ? частина становитиме 54 316,72 грн.

Доводи апелянта про те, що спірний автомобіль був придбаний за його особисті кошти, які не є спільними коштами подружжя до уваги приймати не слід, оскільки на їх підтвердження сторона не надала доказів, як того вимагають ст.ст. 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України.

В той же час ОСОБА_2 не спростовано обєктивні дані, які свідчать про придбання автомобіля під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, за кошти, які були отримані ним в порядку банківського кредитування, на підставі кредитного договору. Кредит був сплачений під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, за їх спільні кошти.

При цьому необхідно зауважити, що позивач протягом усього часу кредитування працювала, отримувала стабільний щомісячний дохід, тому мала змогу вносити кошти на погашення кредитних зобовязань.

На спростування цих обставин сторона апелянта не подала доказів.

Та обставина, що у платіжних документах по сплаті кредитних коштів платником зазначено відповідача, а поручителем у договорі поруки від 12.11.2010 року, №106/1/Zфпор/5-07 виступає матір ОСОБА_2, ОСОБА_5 не є доказом того, що сплата кредиту, за який було придбано спірний автомобіль, відбулася за особисті кошти апелянта та його матері, які не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Справа також не містить доказів оплати вартості спірного майна особистими коштами апелянта, отриманими ним в подарунок у день весілля.

Незгода з висновком експерта щодо визначення вартості транспортного засобу є також необґрунтованою, оскільки доводи, наведені апелянтом на спростування експертизи, не були підтверджені обєктивними даними.

Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що судова експертиза була проведена без фактичного дослідження спірного автомобіля не спростовує висновку експерта про те, що ринкова вартість транспортного засобу складає 108633,44 грн.

При цьому необхідно зауважити, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для призначення в справі ще однієї судової автотоварознавчої експертизи за клопотанням ОСОБА_2, враховуючи раніше наданий експертний висновок та встановлені обставини справи. Зокрема, було обґрунтовано враховано ту обставину, що предмет експертного дослідження, автомобіль «Dacia Logan», 2007 року випуску, перебуває у власності іншої особи, і правомірність права власності цієї особи щодо спірного майна сторонами не оспорюється. Також враховано тривалий час експлуатації транспортного засобу іншим власником, ОСОБА_3 та практичною неможливістю в звязку з цим визначити технічний стан автомобіля на дату його продажу, 03.05.2017 року.

Розподіл судових витрат між сторонами проведений судом з дотриманням вимог ст. 141 ЦПК України.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтуються на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для їх скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Камянець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12.07.2018 року.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 48