АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1642/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/550/18 Доповідач - Міщій О.Я.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Коваль О.І.

з участю позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/1642/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2017 р., ухвалене в м. Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Братасюком В.М., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 р. ОСОБА_2 звернулася в суд із указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.08.2011 р. з відповідачів на її користь було стягнуто 5000 дол. США, що станом на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становило 39850 грн., сплачених в рахунок вартості квартири за нікчемним правочином - попереднім договором від 02.07.2009 р.

Оскільки відповідачі судове рішення не виконали, позивачка просила стягнути з них інфляційні втрати у розмірі 31684,74 грн. за період з серпня 2011 р. по 30.12.2015 р. та три відсотки річних у розмірі 5225,14 грн. за період з вересня 2011 р. по 14.01.2016 р., а також 147,60 грн. витрат на проведення експертного дослідження.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання в суді першої інстанції не з'явилися, заперечень проти позову та доказів про причини відсутності суду не представили, хоч про день та час розгляду справи були належно повідомлені.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.11.2017 р. позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму індексації боргу за період з серпня 2011 року по 30.12.2015 року в розмірі 31684,74 грн. та 3% річних за період з вересня 2011 року по 14.01.2016 року в розмірі 5225,14 грн., що в сукупності становить 36909,88 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

02.05.2018 р. ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.11.2017 р. скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Відповідач указав, що судом при вирішенні спору не враховано те, що індексації підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору та стягнута згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.08.2011 р., індексації не підлягає.

Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання і не може застосовуватись у випадку не виконання судового рішення.

ОСОБА_4 також посилається на те, що ним та ОСОБА_5 було повністю сплачено заборгованість у розмірі 39850 грн. за виконавчим провадженням № 48054657, яке було відкрите на підставі виконавчого листа згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.08.2011 р., що стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження.

07.06.2018 р. ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Позивачка вказала, що доводи ОСОБА_4 про неможливість застосування до правовідносин, які виникли між сторонами, ч. 2 ст. 625 ЦК України є безпідставними, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.08.2011 р. при стягненні із відповідачів в її користь 5000 дол. США визначено еквівалент в національній валюті України в сумі 39850 грн.

З приводу посилання відповідача на те, що ним та ОСОБА_5 повністю сплачено заборгованість згідно рішення суду від 22.08.2011 р., ОСОБА_2 зазначила, що на момент ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.11.2017 р., яке оскаржується, борг за виконавчим провадженням № 48054657 не був сплачений, тому рішення суду про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат унаслідок неналежного виконання зобов'язання відповідає вимогам закону.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання в апеляційний суд не з*явився, однак подав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що він перебуває за межами Тернопільської області. Із змісту вказаної заяви видно, що ОСОБА_4 належно повідомлений про розгляд справи в апеляційному суді на 11 липня 2018 року на 11 годину. Разом з тим, ОСОБА_4 не подав жодних доказів щодо поважності причин неявки в судове засідання, тому колегія суддів ухвалила вирішувати справу без участі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були належно повідомлені, однак не з*явились в суд без поважних причин.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи сторони, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відповідачі не виконали грошове зобов'язання про повернення 5000 дол. США, еквівалентних 39850 грн., тому згідно частини другої ст. 625 ЦК України стягнув з них у користь позивачки відповідну суму інфляційні втрат та три відсотки річних від простроченої суми.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.08.2011 року з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 стягнуто 5000 доларів США, що станом на 22.08.2011 року за офіційним курсом НБУ становило 39850 гривень, сплачених в рахунок вартості квартири за нікчемним правочином - попереднім договором від 02 липня 2009 року.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 вказане рішення суду не виконали.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначила позивачка, внаслідок прострочення грошового зобов'язання відповідачі зобов'язані виплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 31684,74 грн., а також три проценти річних від простроченої суми, що становить 5225,14 грн.

Згідно висновку експертного економічного дослідження № 20/15-22 від 14 січня 2016 року в результаті проведених розрахунків сума індексації боргу в користь позивачки за період з серпня 2011 року по січень 2016 року складає 31684,74 грн., 3% річних за період з вересня 2011 року по 14.01.2016 року - 5225,14 грн.

Відповідачі ні у суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не подали іншого розрахунку суми заборгованості.

Враховуючи вказане, а також те, що наведений позивачкою розрахунок заборгованості відповідає обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо суми стягнення за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки рішенням суду від 22.08.2011 року було визначено грошовий еквівалент зобов'язання в національній валюті України - гривні, тому немає перешкод до застосування приписів ч.2. ст. 625 ЦК України з метою нарахування 3% річних та інфляційних втрат на гривневе зобов'язання.

Безпідставними слід визнати доводи апеляційної скарги про те, що сплата боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, і не може застосовуватись у випадку не виконання судового рішення.

Враховуючи, що Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946 цс 15.

Та обставина, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 виплатили заборгованість згідно рішення суду від 22.08.2011 р. не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки на момент ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.11.2017 р., яке оскаржується, борг за виконавчим провадженням № 48054657 не був сплачений.

Як видно із змісту постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.04.2018 року, на яку посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_4, пояснень позивачки, борг погашено вже після ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.11.2017 р.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2017 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 16 липня 2018 року .

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій