Справа № 333/3729/18
Пр. № 2-о/333/279/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа: Шевченківський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, посилаючись на те, що 15 червня 2017 року у її доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився син ОСОБА_4. Пологи відбулися у пологовому будинку м. Сімферополя, АР Крим. ОСОБА_2 звернулася до Шевченківський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області з заявою про державну реєстрацію народження дитини, але їй було відмовлено в звязку з відсутністю медичного документу, що може бути прийнято відділом, оскільки факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановити факт народження дитини необхідно заявниці для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про народження, згідно з чинним законодавством. Отже, заявниця просить встановити факт народження дитини чоловічої статі 15 червня 2017 року у м. Сімферополі, Автономної республіки Крим, матірю якого є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України.

В судове засідання заявниця не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні заяви наполягає, просить задовольнити її у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Шевченківський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про відсутність заперечень стосовно розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини. Просить розглянути справу без участі представника заінтересованої особи.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За змістом ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Заявниця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України, серії ЕС № 101289, виданим 24 травня 1996 року Євпаторійським МВ ГУ МВС України в Криму (а.с. 4).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України, серії ЕЕ № 982130, виданим 18 листопада 2005 року Євпаторійським МВ ГУ МВС України в Криму (а.с. 3).

ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_1, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті заявниці (а.с. 8).

Відповідно до медичного свідоцтва про народження серії 35 № 018106 від 15.06.2017 року, виданого Сімферопольським клінічним пологовим будинком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вищевказаному пологовому будинку 15 червня 2017 року народила дитину чоловічої статі (а.с. 2).

Відповідно до письмової відмови, наданої заявниці Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області за № 777/17.1-06-3112 від 17.07.2018 року ОСОБА_5 відмовлено в проведенні державної реєстрації народження дитини з тих підстав, що надане заявницею свідоцтво про народження, видане на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, не відповідає вимогам чинного законодавства та не є підставою для проведення державної реєстрації народження (а.с. 6).

Згідно з п. 7 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.11.2014 року № 1207, визначено, що Автономна республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові, походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України; підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження.

Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України 18 жовтня 2010 року № 52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 8 серпня 2006 року, № 545, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне взяти до уваги документ про народження особи, виданий закладом, що знаходиться на окупованій території, і оцінити його разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку, оскільки можливість збору доказів народження особи на окупованій території може бути істотно обмеженою, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Судом встановлено, що мати дитини ОСОБА_5 є громадянкою України, яка в м. Сімферополі АР Крим 15 червня 2017 року народила дитину чоловічої статі, про що їй було видане медичне свідоцтво про народження на тимчасово окупованій території АР Крим, яке відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадянки України, якою є заявник та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянки України свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 256, 257-1, 259, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа: Шевченківський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задовольнити.

Встановити факт народження дитини хлопчика ОСОБА_6, 15 червня 2017 року, у м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, Україна, у матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянка України, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, гуртожиток, кім. 67.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 20 липня 2018 року.

Суддя: В.Б. Кулик