РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/133/18
Провадження № 2/327/73/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.07.2018 року смт. Розівка
Розівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Завіновської А.П.
за участю секретаря судового засідання Пригінської О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за № 327/133/18 за позовом ОСОБА_1, поданою повноважним представником позивача адвокатом «АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,
19.03.2018 року повноважний представник позивачки ОСОБА_1 адвокат «АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» ОСОБА_2, звернувся до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначав наступне.
30.01.1987 року у палаці урочистих подій м. Донецьк, під актовим записом № 144, сторони уклали між собою шлюб. Від шлюбу вони мають спільних дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейне життя між сторонами не склалося і 26.07.2005 року шлюб було розірвано рішенням Розівського районного суду Запорізької області.
Під час перебування у шлюбі сторони побудували житловий будинок, який розташований за адресою: Запорізька область, смт. Розівка, вул. Польова, б. 32. Даний будинок було зареєстровано на відповідача ОСОБА_3 про, що Розівською районною державною адміністрацією було видане свідоцтво про право власності від 29.05.2003 року серії САА № 067776.
Позивачка ОСОБА_1 має право за законом на ? частку спільного сумісного майна, яке було набуто подружжям під час перебування у шлюбі, проте фактично не може вчинити жодних дій з належним їй нерухомим майном.
Вирішити вказане питання в позасудовому порядку позивачка не має можливості, тому, що відповідач не проживає у вказаному будинку та місце його перебування їй не відоме.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, надала повноваження на представництво її інтересів в суді адвокату «АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» ОСОБА_2
Представник позивачки - адвокат «АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, повідомивши, зокрема про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі за наявності для цього правових підстав.
Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився без повідомлення (поважних) причин, відзиву на позовну заяву не подав.
Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 280 ЦПК України, суд доходить висновку про те, що судовий розгляд даної справи можливо здійснити за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів, та за письмової згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не передбачено законом або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Згідно з ч. 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України, відповідно до якої майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Частиною 1 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України).
Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи з норм статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV) право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації.
Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії V-НО № 259901 позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 уклали шлюб, який зареєстровано 30.01.1987 року у палаці урочистих подій м. Донецьк, під актовим записом № 144 (а.с. 36).
Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 26.07.2005 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, про що 10.05.2017 року Розівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ЖС № 118406 (а.с. 8, 37).

За час шлюбу сторони побудували житловий будинок, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Розівський район, смт. Розівка, вул. Польова, буд. 32. Даний будинок був зареєстрований на відповідача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.05.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 667182 від 29.05.2003 року виданого КП «Розівський комунгосп» (а.с. 38, 39).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок № 32 по вул. Польовій смт. Розівка Розівського району Запорізької області спірне домоволодіння має загальну площу 361, 1 кв.м. та житлову площу 112, 0 кв.м., і складається з житлового будинку літера «А», площею 221, 5 кв.м., веранди «а» - 34,6 кв.м., ґанку «кН» - 2 кв.м., паркану «1» - 40,8 кв.м., воріт «2» - 4,9 кв.м., замощення «І» - 20,0 кв.м., колодязя «Е» - 10 кв.м., басейна «Л» - 1 кв.м., паркана «2» - 25 кв.м, літньої кухні «Б» - 43,2 кв.м., навісу «В» - 21,0 кв.м, сараю «Г» - 21,6 кв.м., сараю «Д» -7,2 кв.м., душу «З» - 1 кв.м., навісу «М» 12,0 кв.м., вбиральні «Л» - 1 кв.м. (а.с. 40-44).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання право власності на ? частку житлового будинку, який розташований за адресою: Запорізька область, Розівський район, смт. Розівка, вул. Польова, буд. 32, з надвірними будівлями до нього, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки це нерухоме майно було набуто колишнім подружжям під час перебування у шлюбі.

У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, підлягають задоволенню і вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь понесені нею та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 799, 00 грн. (а.с.1, 2).

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 68, 70, 71 СК України, ст. ст. 182, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 211, 247, 259, 263-265, 273, 274, 280-283 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 поданою повноважним представником позивачки адвокатом «АО «ЮРЛЮКССЕРВІС» ОСОБА_2, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (паспорт серії СА 398612, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4), право власності на ? частку житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Розівський район, смт. Розівка, вул. Польова, буд. 32, загальною площею 361,1 кв.м., житловою площею 112,0 кв.м., що складається з житлового будинку літера «А» - 221, 5 кв.м., веранди «а» - 34,6 кв.м., ґанку «кН» - 2 кв.м., паркану «1» - 40,8 кв.м., воріт «2» - 4,9 кв.м., замощення «І» - 20,0 кв.м., колодязя «Е» - 10 кв.м., басейну «Л» - 1 кв.м., паркану «2» - 25 кв.м, літньої кухні «Б» - 43,2 кв.м., навісу «В» - 21,0 кв.м, сараю «Г» - 21,6 кв.м., сараю «Д» -7,2 кв.м., душу «З» - 1 кв.м., навісу «М» 12,0 кв.м., вбиральні «Л» - 1 кв.м., в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1) витрати у вигляді судового збору в сумі 2 799, 00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, Розівським районним судом Запорізької області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції, Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.П. Завіновська