Ухвала

17 липня 2018 року

м. Київ

справа № 755/6675/16-ц

провадження № 61-36082 ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби Українина рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України, Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду,

ВСТАНОВИВ :

До Верховного Суду23 травня 2018 року Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) подала касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки постанову Апеляційного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року отримано поштою лише 24 квітня 2018 року, що підтверджується відповідними доказами.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії постанови суду апеляційної інстанції звернувся з касаційною скаргою, вважаю за можливе його поновити.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Розміри ставок судового збору визначено частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з даним позовом).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи, що позов немайнового характеру, заявник за подання касаційної скарги має сплатити 1 102,40 грн (551,20 грн * 200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: 6007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Однак, у касаційній скарзі Казначейство посилається на те, що звільняється від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Отже, судовий збір не справляється саме позивачем за подання позовної заяви, предмет якої визначений пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

За таких обставин, заявнику необхідно сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі, оскільки Державна казначейська служба України є відповідачем у цій справі, а не позивачем, який відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», що є спеціальним при вирішенні розподілу судових витрат, звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Поновити Державній казначейській службі Українистрок на касаційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року.

Касаційну скаргу Державної казначейської служби Українина рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 27 серпня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь