Справа №461/1087/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Юзва Назарій Богданович про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Юзва Н.Б. про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 27 липня 2016 року, було посвідчено договір купівлі-продажу та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до вказаного договору, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передали у власність ОСОБА_4, квартиру АДРЕСА_1. Згідно оскаржуваного договору, до квартири приналежна комора на горищі площею 3,2 кв.м., проте, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, під реєстраційним номером майна зазначається, що до квартири приналежна комора в підвалі 3.2 кв.м. Окрім того, зазначає, що у свідоцтві на право власності на квартиру внесені виправлення, де «комора в підвалі» виправлена на «комору на горищі». Відтак, вважає, що у приватного нотаріуса Юзви Н.Б. були відсутні будь-які правові підстави для посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, тому просить суд визнати його недійсним.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 проти позову заперечили, та вказали, що всі вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності оскаржуваного договору, були виконані. Жодна із сторін правочину не оскаржувала і не оскаржує його повністю чи в частині. Окрім того, ствердили, що продавці квартири на момент укладення оскаржуваного договору були законними власниками вказаної квартири. Їхнє право власності на квартиру не було визнано недійсним та не оспорювалось. З огляду на що, вимога про визнання оскаржуваного договору недійсним є безпідставною.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_7 в судовому засіданні позов вважає незаконною та необґрунтованим, просить відмовити у задоволенні.

ОСОБА_2, ОСОБА_4 та приватний нотаріус Юзва Н.Б. в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Суд, заслухавши виступи сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод /1950р./ ратифікованою Законом від 17 липня 1997р.№475/97ВР, зокрема, ст.1 Першого протоколу до неї /1952р./ передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майно, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користування майно відповідно до загальних інтересів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують інтереси інших осіб та інтересів суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до положень частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 27 липня 2016 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 (продавці) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 1728.

Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передають у власність ОСОБА_4, а ОСОБА_4 приймає у власність квартиру АДРЕСА_1.

Із договору купівлі-продажу вбачається, що квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 17,1 кв.м. та кухні. Загальна плаща квартири - 29.6 кв.м. До квартири приналежна комора на горищі площею 3,2 кв.м.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданого 31 січня 2017 року, під реєстраційним номером майна 34008131 зазначається, що квартира АДРЕСА_1 складається з однієї житлової кімнати та кухні. Комора в підвалі 3.2 кв.м.

Згідно свідоцтва НОМЕР_1 на право власності на квартиру АДРЕСА_1 виданого згідно з наказом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 23 травня 2011 року за номером 834-Ж-Г, то в ньому внесені виправлення, де «комора в підвалі» виправлена на «комору на горищі».

З огляду на ці розбіжності, ОСОБА_1 у своєму позові, просить визнати недійсним в цілому договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посилаючись на ст. 215 ЦК України.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначені підстави недійсності правочину, в тому числі недодержання однією із сторін в момент укладення правочину вимог частини 3 статті 203 цього Кодексу, тобто невідповідність волевиявлення учасника його внутрішній волі.

Згідно частин першої - третьої, п'ятої та шостої ст. 203 ЦК України, для чинності правочину останній повинен відповідати таким загальним вимогам: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відтак, при вирішенні цього спору про визнання договору купівлі-продажу недійсними, встановлено, що позивач не погоджується із оскаржуваним договором в частині комори, яка приналежна до квартири.

Згідно Глави 2 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для посвідчення правочинів про відчуження майна нотаріусу подаються документи, що посвідчують право власності на майно, що відчужується, та у передбачених законодавством випадках, документи, що підтверджують державну реєстрацію п майно в осіб, які його відчужують.

Із наданих нотаріусом на вимогу суду документів, які подавись для посвідчення договору купівлі-продажу квартири вбачається наступне.

Згідно документів, що підтверджують право власності, та технічної документації квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 17,1 кв.м., та кухні. Загальна площа квартири - 29,6 кв.м. До квартири приналежна комора на горищі площею 3,2 кв.м.

Для посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу нотаріусу було подано Свідоцтво НОМЕР_2 про право власності на квартиру, видане Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 23 травня 2011 року згідно наказом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 23 травня 2011 року за №834-Ж-Г, в якому було зроблено виправлення (комора в підвалі 3,20 кв.м. виправлено на комора на горищі 3,20 кв.м.), застережене двічі і зроблене таким чином, щоб можна було прочитати закреслене.

Відповідно до Глави 7 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження.

Дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом відповідної посадової особи і печаткою установи, підприємства або організації (у разі наявності) чи особи яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи закреслене.

Враховуючи, що в Технічному паспорті на приватизовану квартиру, складеному Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 04.04.2011 року, інвентарний номер 350, було вказано, що до квартири приналежна комора на горищі площею 3,2 кв.м., і виправлення в Свідоцтві про право власності було зроблено належним чином, згідно чинного законодавства, загадане вище Свідоцтво було прийняте нотаріусом, як документ, що підтверджує право власності на квартиру.

В ЛКП «Центральне» Відділу житлового господарства ГРА ЛМР, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Удатного, 7, в матеріалах, що містяться у справі по квартирі АДРЕСА_1, з 1993 року по сьогоднішній день до квартири приналежна комора на горищі, площею 3,2 кв.м., що підтверджу інформаційною карткою.

Крім того, в пункті 11 Договору купівлі-продажу зазначається, що продавці несуть відповідальність згідно з чинним законодавством перед покупцем за надання для посвідчення цього Договору недостовірних відомостей.

Разом з тим, сторонам роз'яснено зміст ст.27 ЗУ «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов'язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.

Судом з'ясовано, що усі вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності оскаржуваного договору, були виконані. Жодна із сторін правочину (оскаржуваного договору) не оскаржувала і не оскаржує його повністю чи в частині.

Позивач просись суд визнати недійсним весь договір купівлі-продажу квартири, право на укладення якого мали сторони цього договору, адже продавці квартири на момент укладення оскаржуваного договору були законними власниками вказаної квартири. Їхнє право власності на квартиру не було визнано недійсним та не оспорювалось. З огляду на що, вимога про визнання оскаржуваного договору недійсним є безпідставною.

У пункті 7 Постанови № 9 від 06.11.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до яких правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, а також викладеними в пункті 9 зазначеної Постанови, в яких вказано, що згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини, та що у цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину.

Давши належну оцінку цим та іншим допустимим доказам, які надані позивачем на підтвердження його позовної вимоги щодо визнання договору недійсним, суд встановив відсутність належних доказів, які б підтвердили факт наявності обману чи інших підстав, за яких покупець не міг усвідомлювати умов, за яких він уклав договір купівлі-продажу квартири.

З огляду на те, що договір купівлі-продажу квартири був би вчинений і без включення до нього інформації про приналежність до квартири комори, то вимога про визнання договору купівлі-продажу квартири в цілому є також безпідставною.

При розгляді вимог позову суд також виходив із засад змагальності сторін та керувався принципами верховенства права і конституційних гарантій непорушності права власності.

Таким чином, у судовому засіданні встановлена відсутність належних доказів наявності будь-яких підстав, передбачених ст. 215 ЦК України та порушень вимог ст. 203 ЦК України, що свідчить про відсутність підстав для визнання договору недійсним.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стороною позивача не надано суду доказів, які б вказували на наявність підстав визнання правочину недійсним.

Виходячи із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.06.2015 р., яким визнано частково недійсним право власності НОМЕР_1, видане на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_2 в частині права власності на комору на горищі площею 3,2 кв.м. до АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності на це приміщення, не є правовою підставою для визнання недійсним вцілому договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено наявності підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Керуючись ст.ст. 10-11, 76-83, 95, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України та на підставі ст.41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 202, 203, 215, 328 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Юзва Назарій Богданович про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.Р.Волоско.