233 № 525/1051/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
27 червня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С. ,
за участю секретаря Кюсєвої Т.О.,
представника позивача ОСОБА_1
представника органу опіки та піклування Онупко Н.П.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,-
Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник Органу опіки та піклування в особі Великобагачанської районної державної адміністрації Онупко Н.П. в судовому засіданні висловила думку щодо необхідності задоволення позовних вимог та повідомила про те, згідно з висновком органу опіки та піклування від 23 листопада 2017 року є доцільним позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому п. 19 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Також відповідач не з'явився у судове засідання, яке відбулось 31.05.2018 року, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином в зв'язку з чим розгляд справи був відкладений.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 26.06.2018 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи.
З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Червоногвардійського районного управління юстиції м. Макіївки Донецької області (актовий запис №432 від 17.12.2003 року).
06 лютого 2006 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (актовий запис № 51 Червоногвардійського відділу РАЦС Макіївського міського управління юстиції Донецької області від 06 лютого 2006 року), що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4, виданим Червоногвардійським відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції Донецької області, копія якого наявна в матеріалах справи.
Судом оглянуто додану до позовної заяви копію довідки про шлюб, видану ОСОБА_3 23 грудня 2015 року Червоногвардійським відділом ЗАГС м. Макіївки, а також копію ухвали Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 03 червня 2014 р. про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
Відповідно до абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Оскільки вказані документи видані окупаційною адміністрацією Російської Федерації, вони є недійними і судом до уваги не беруться.
Відповідно до копії довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, від 26 серпня 2015 року за № НОМЕР_1 позивач у справі ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 є внутрішньо переміщеними особами та мають фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, що також вбачається з довідки Виконкому Степанівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області № 316 від 28 серпня 2017 р.
Неповнолітня ОСОБА_5 з 01.09.2017 р. навчається в Попівській ЗОШ І-ІІ ступенів, що підтверджується відповідними довідками Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів від 29 серпня 2017 року за № 55, від 29 листопада 2017 р. за № 75.
Згідно з психолого-педагогічної характеристики на ученицю 8 класу ОСОБА_5 вказаного учбового закладу від 29 листопада 2017 року за № 76, ОСОБА_5 навчається в Попівській загальноосвітній школі з 01 вересня 2017 року. За період навчання зарекомендувала себе здібною ученицею. Показує високий та достатній рівень навчальних досягнень.
На підставі виконавчого листа Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 22 липня 2004 р. щодо стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9 аліментів на неповнолітню дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини заробітку/доходу/ відповідача, починаючи з 12 липня 2004 р., до повноліття дитини було відкрито виконавче провадження.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 10 березня 2006 р. (справа № 6-21/06) оголошено розшук ОСОБА_4 - боржника у вищевказаному виконавчому провадженні.
Відповідно до копії заяви про відмову від виховання дитини, посвідченої 03 червня 2014 р. приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Єрмакович Н.Б., зареєстровану в реєстрі за № 1380, - ОСОБА_4 відмовився від виховання своєї дитини ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 р. в м. Макіївка Донецької області, що в теперішній час знаходиться під опікою матері, ОСОБА_3 та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та проти подальшої передачі дитини на удочеріння; претензій до удочерителів мати не буде.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав свідчення про те, що він є батьком позивача ОСОБА_3 Доньку та онуку провідує часто. Відповідача по справі багато років не бачив. Вихованням та утриманням дитини займається лише матір. Йому не відомі факти перешкоджання позивачем доступу відповідачу до спілкування з дитиною. Батько дитині не телефонує.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала свідчення про те, що вона мешкає у сусідньому селі. До ОСОБА_3 навідується часто, оскільки розносить хліб мешканцям села. Позивач та її дитина є внутрішньо переміщеними особами та проживають в АДРЕСА_2 протягом трьох років. Батька дитини - відповідача у справі вона ніколи не бачила. Вихованням та утриманням дитини займається лише матір.
Судом була врахована думка дитини ОСОБА_5, яка повідомила суду про те, що батька вона не пам'ятає, з ним не спілкувалась.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування.
Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п.6. та п.7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.
За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків.
Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Великобагачанська районна державна адміністрація надала висновок від 23 листопада 2017 року за № 01-32/485 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 Підставами прийняття такого висновку стало наступне. Службою у справах дітей райдержадміністрації проведено роботу щодо перевірки виконання батьківських обов'язків ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н. та встановлено, що ОСОБА_4 не звертав уваги на стан здоров'я доньки. З 2004 року, проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не надавав матеріальної, грошової допомоги. Самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Всі питання щодо виховання дитини мати ОСОБА_3 вирішує самостійно, без участі та підтримки ОСОБА_4 Жодного разу з 2004 р. батько не поцікавився за які кошти виховується дитина. Є злісним неплатником аліментів. Крім того, ОСОБА_4 офіційно відмовився від виховання своєї дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Офіційна відмова була посвідчена приватним нотаріусом 03 червня 2014 р. Макіївського нотаріального округу Донецької області. Поведінка ОСОБА_4 свідчить про те, що він ухиляється від виконання батьківських обов'язків і не бажає виховувати свою доньку ОСОБА_5.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено факт ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в зв'язку з чим ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, необхідно позбавити батьківських прав щодо неї.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позву з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 273, 280-282, 289, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Дата складення повного судового рішення - 06 липня 2018 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя