Провадження № 2/127/2282/18
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 липня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Лисої К.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання індивідуальних договорів на замовлення, стягнення коштів та моральної шкоди,

вимоги позивача: розірвати договори індивідуального номеру замовлення №СQ-1100 від 21.12.2017 року та № СQ-6911 від 25.12.2017 року, укладені між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1; стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30453 грн., з яких: 25 453 грн. - збитків по розірваним договорам, 5 000 грн. - моральної шкоди; стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу,

в с т а н о в и в :

05 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання індивідуальних договорів на замовлення, стягнення коштів та моральної шкоди.

У позовній заяві зазначено, що перед новорічними святами в 2017 році позивачу на Центральному ринку в м. Вінниці був вручений рекламний талон на замовлення пластикового вікна та дверей. Потому, до позивачки додому приїхав, як він назвався менеджер Вадим, і оглянув майбутню площу для вікон і дверей. ОСОБА_1 зазначає, що вона уклала договори на поставку ПВХ від 21.12.2017 року та 25.12.2017 року. Вартість виробів за договорами в сумі 15 893 грн. та 9860 грн. вона оплатила. Згідно умов договорів, виконавець має поставити замовнику вироби на протязі 28 робочих днів. В кінці квітня 2018 року позивач викликала наряд поліції до ОСОБА_2 за його шахрайські дії та останній в присутності працівників поліції написав письмове зобовязання виконати договори на поставку вікон та дверей до 11-12 травня 2018 року. Проте досі договори залишаються не виконаними.

Разом з тим, позивач домовилася із каменярами про будівництво будинку на травень 2018 року, але відсутність виробу ПВХ не надає змогу їй здійснювати будівництво власного житла. Таким чином, незаконні дії відповідача завдали моральну шкоду позивачу, яку вона оцінює в розмірі 5 000 грн. Так, виклик поліції призвів до нервових зривів позивача, подальша невирішеність цього питання призвела до постійних переживань і в неї піднімався кровяний тиск, вона погано вночі спала, вимушена була докласти додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, в звязку з не виконанням умов договорів та зривання строків будівництва, ОСОБА_1 змушена була звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 8 червня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Позивач та відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін отримали, проте у визначені строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви, з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 21 грудня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № СQ-1100 (а.с. 4). Згідно умов договору замовник доручає, а виконавець зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (вікон).

Пунктом 2.1. договору визначено, що вартість виробів становить 15 893 грн.

Відповідно до п. 3.2. вищезазначеного договору, після виконання пункту 3.1. договору (сплати вартості виробів) виконавець зобовязується передати у власність замовника виготовлені конструкції упродовж 28 робочих днів. У разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, термін передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 35 робочих днів.

Обовязки виконавця за цим договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту приймання-передачі виробів (п. 3.9. договору).

В п. 3.12. договору вказано, що договір діє з дня підписання до повного виконання сторонами всіх зобов'язань. Договір набирає чинності з моменту його підписання та внесення завдатку.

Факт оплати послуг за вищевказаним договором підтверджується товарними чеками від 06.02.2018 року (а.с. 5), 09.02.2018 року (а.с. 5) та чеком № 212 від 21.12.2017 року (а.с. 5 зворіт). Крім того, даний факт також підтверджений відміткою в договорів, де вказано, що «оплачено повністю 09.02.2018р.».

Також, матеріалами справи встановлено, що 25 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №СQ-6911 (а.с. 3), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (броньованих дверей). Вартість виробу становить 9860 грн.

Згідно положень п. 3.2. зазначеного договору, після виконання пункту 3.1. (оплати вартості виробів) виконавець зобовязується передати у власність замовника виготовлені конструкції у продовж 28 робочих днів. У разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, термін передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 35 робочих днів.

Обовязки виконавця за цим договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту приймання-передачі виробів (п. 3.9. вищевказаного договору).

Пунктом 3.12 договору визначено, що він діє з дня підписання до повного виконання сторонами всіх зобовязань. Договір набирає чинності з моменту його підписання та внесення завдатку.

З відмітки, зробленої на даному договорі вбачається, що договір оплачений повністю, зокрема 19.01.2018 року замовником внесено доплату в розмірі 8360,00грн. Також факт доплати в сумі 8360,00 грн. підтверджується товарним чеком від 19.01.2018 року (а.с. 5).

З розписки відповідача ФОП ОСОБА_2 вбачається, що останній зобовязався поставити ПВХ конструкції в с. Ворошилівка, вул. Маліновського, 1, до 11-12 травня 2018 року. У разі невиконання, він зобовязується повернути суму 15 893, 00 грн. та за установку вхідних дверей в сумі 9 860,00 грн. (а.с. 6). Отже, даною розпискою відповідач фактично визнав факт укладення спірних договорів, не виконання їх та свій обовязок виконати договора.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України).

Згідно ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору (ч. 1 ст. 866 ЦК України).

Частиною першою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено що, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) (п. 2 ч.3 ст. 18 вищевказаного Закону).

Статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

В своїй позовній заяві позивач посилається на таке істотне порушення відповідачем договору, як не передання виробів в строки, зазначені в договорах.

Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Виходячи з матеріалів справи, суд приходить до переконання, що в звязку з істотним порушенням договору виконавцем, позивачу було завдано збитки сума виплат за спірними договорами. Так, згідно умов договорів № СQ-1100 та № СQ-6911 позивачем було сплачено на рахунок відповідача 15 893 грн. та 9860 грн., а в загальному 25 753 грн. Отже, дана сума і є збитками.

Разом з тим, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на її користь лише 25 453 грн., тобто на 300,00 грн. менше.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи положення вищевказаної статті, суд розглядає справи за зверненням особи в межах заявлених нею вимог. Отже, суд не має права виходити за межі позовних вимог. Таким чином, з урахуванням принципу диспозитивності, суд вважає за доцільне стягнути суму збитків заявлену позивачем - 25 453 грн.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що в звязку з не поставленням виробів ПВХ зриваються строки будівництва її власного будинку, оскільки воно не підтверджене жодними належними письмовими доказами. Крім того, даний факт немає значення для розгляду даної справи, оскільки позивачем не заявлено вимоги про відшкодування шкоди спричиненої порушенням строків будівництва.

Частинами 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Щодо відшкодування завданої моральної шкоди, то дана вимога підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що в зв'язку з неправомірною бездіяльністю відповідача (не виконання умов договорів щодо виготовлення вікон та дверей) ОСОБА_1Ю було завдано моральну шкоду.

З правової позиції Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року, висловленій в постанові № 6-322цс15 вбачається, що у разі, якщо події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, відбулися після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, то такі позовні вимоги підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167, 1168 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В позовній заяві позивач зазначає, що моральна шкода спричинена незаконними діями відповідача, в результаті чого ОСОБА_1 здійснювала виклик поліції, що призвело до нервових зривів. Подальша невирішеність даного питання призвела до постійних переживань, підняття кров'яного тиску, поганого сну та вимушеність докласти додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду позивач оцінив в сумі 5 000,00 грн.

Однак, слід зазначити, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту виклику поліції до відповідача, перенесення нервового зриву позивачем, підняття кров'яного тиску та проблеми зі сном. З приводу проблем зі здоров'ям, то ОСОБА_1 не надано доказів звернення до лікаря зі скаргами на порушення сну, підняття кров'яного тиску та перенесення нервового зриву.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Слід зазначити, що розмір заявленої моральної шкоди (5 000,00 грн.) не підтверджено обсягом завданих ОСОБА_1 страждань в результаті не виконання умов спірних договорів. Позивачем, в позовній заяві не зазначено, з чого вона виходила при визначенні розміру моральної шкоди.

Разом з тим, судом встановлено, що в результаті порушення відповідачем умов договорів, позивачу було спричинено збитки та завдано моральну шкоду.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами…можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отже, виходячи з не виконання умов договору, на думку суду, ОСОБА_1 дійсно могла зазнати страждання та тривог, оскільки нею було сплачено значну суму коштів за договорами, а передача у власність ПВХ конструкцій досі не здійснено. З огляду на це, позивач, як і будь-яка особа, чиї права порушені, звичайно могла зазнати переживання, що могли відобразитись на здоровї.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачеві дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок протиправних дій відповідача, а тому суд, керуючись внутрішнім переконанням, принципами розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне задовольнити дану вимогу позивача частково та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання індивідуальних договорів на замовлення, стягнення коштів та моральної шкоди знайшли часткове своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, то суд позбавлений можливості її задовольнити, оскільки ні позивачем, ні його представником не вказано розмір понесених витрат на правову допомогу. Звертає увагу, що в позовній заяві зазначено про те, що детальний її розрахунок буде надано додатково, у зв'язку із фактичним витраченим часом та видами наданих юридичних послуг. Однак, станом на день розгляду справи детального розрахунку суду не надано.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Отже, в зв'язку з ненаданням позивачем розрахунку суми правової допомоги, які вона понесла, в звязку із розглядом справи, детального опису робіт, виконаних адвокатом, та підтвердження про оплату даних послуг, суд позбавлений можливості вирішити питання про стягнення з відповідача даних витрат.

Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. Звертаю увагу, що ОСОБА_1 заявлено дві позовні вимоги: майнового та немайнового (моральна шкода) характеру, тому слід стягнути судовий збір за дві вимоги по 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 15, 16, 22, 23, 526, 530, 610, 611, 629, 638, 651, 654, 837, 865, 866, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 134, 141, 178, 191, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання індивідуальних договорів на замовлення, стягнення коштів та моральної шкоди, задовольнити частково.

Розірвати договори індивідуального номеру замовлення №СQ-1100 від 21.12.2017 року та №CQ-6911 від 5.12.2017 року, укладені між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 27 453 (двадцять сім тисяч чотириста пятдесят три) грн. 00 коп. , з яких: 25 453 (двадцять пять тисяч чотириста пятдесят три) грн. 00 коп. збитків по розірваним договорам та 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 409 (тисяча чотириста девять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: 19324, Черкаська область, Лисянський район, село Шестеринці, вул. Набережна, 6, фактичне місце перебування і провадження діяльності: 21018, м. Вінниця, вул.. Толстого, 15, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_3