Провадження № 4-с/760/54/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Кривулько С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Гречух Олег Ярославович, ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

21.08.2017 заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха О.Я. по виконавчому провадженню № 52561972 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.08.2017;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха О.Я. по виконавчому провадженню № 52561972 від 03.08.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Свої вимоги мотивує тим, що 30.09.2015 Солом'янським районним судом м. Києва було винесено рішення за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

23.09.2016 Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» було отримано виконавчий лист.

Зазначає, що на підставі заяви ПАТ «Родовід Банк» Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 52561972.

Вказує, що 14.08.2017 скаржник отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07.08.2017. Виконавчий документ був повернутий у зв'язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника, виявилися безрезультатними.

За таких обставин скаржник просить визнати незаконною бездіяльність виконавця та скасувати постанову про повернення виконавчого документа.

21.08.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 22.08.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

12.01.2018 судом було здійснено запит щодо надання матеріалів виконавчого провадження.

10.04.2018 судом було направлено повторний запит щодо надання матеріалів виконавчого провадження.

23.06.2018 на адресу суду від відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшли матеріали виконавчого провадження № 52561972.

В судове засідання представник заявника не з'явився, проте як вбачається з матеріалів справи, останній просить справу слухати у його відсутність, скаргу підтримує та просить задовольнити.

В судове засідання зацікавлена особа ОСОБА_2 не з'явився,про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив.

У зв'язку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147- VIII, внесено зміни до ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року.

Відповідно до пп.9 п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р.) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд вважав за можливе проводити розгляд скарги за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходився виконавчий лист № 760/12134/15-ц, виданий 23.09.2016 Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованості в сумі 104518,88 дол. США та 1490839,77 грн.

Так, 06.10.2010, на підставі заяви стягувачаПАТ «Родовід Банк», державним виконавцем на підставі ст. ст. 17, 19, 21, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №52561972, копію якої направлено боржнику до виконання.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 23.02.2017 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухом О.Я. було винесено постанову про арешт майна боржника.

Пунктом 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, встановлено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Як вбачається з матеріалів скарги, держвиконавцем були вчинені певні дії щодо розшуку майна боржника, які узгоджуються з вимогами ЗУ "Про виконавче провадення".

Разом з тим, суд вважає, що держвиконавцем не було вжито належних заходів щодо розшуку майна боржника за місцем його проживання , виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 36 ЗУ "Про виконавче провадження", розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Так, з наданих матеріалів виконавчого провадження встановлено, що держвиконавцем не було вчинено дії щодо розшуку майна боржника саме за місце його проживання.

В матеріалах виконавчого провадження взагалі відсутні докази вчинення держвиконавцем таких дій.

Відповідно до п. 1.5.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №489/20802 акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

З акту державного виконавця від 03.08.2017, який знаходиться в матеріалах виконавчого провадження вбачається, що заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними.

Вбачається, що даний акт був складений на предмет розшуку майна боржника за місце його проживання (перебування), при цьому, в ньому взагалі не зазначено адреси та часу відповідного виходу.

Разом з тим, даний акт не відповідає вимогам вищезазначеної Інструкції, оскільки в ньому не зазначені поняті, які брали участь при його складанні та їх підписи, не зазначені боржник та стягувач, адреса боржника за якою було здійснено вихід державного виконавця, а також на підставі яких даних був зроблений висновок про безрезультатність даного заходу.

За таких обставин, суд вважає, що заходи вжиті держвиконавця щодо перевірки та розшуку майна боржника в цій частині, не можна вважати належними та такими, що відповідачють вимогам ЗУ " Про виконавче провадження".

Відповідно до вимог ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З матеріалів справи вбачається, що 03.08.2017 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухом О.Я. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, суд вважає, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу не відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», а державним виконавцем всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» не вжито всіх передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішення, зокрема, не вжито належних заходів по перевірці та розшуку майна за місцем проживання (перебування) боржника.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подана скарга ПАТ «Родовід Банк» є обґрунтованою частково, а тому підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постанова про повернення виконавчого документа була отримана стягувачем 14.08.2017.

Скаргу подано до поштового зв'язку - 20.08.2017.

За таких обставин, суд вважає, що заявником не пропущений встановлений законом 10-ний строк на звернення до суду з даною скаргою.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Гречух Олег Ярославович, ОСОБА_2 - задовольнити. частково

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха О.Я. щодо невжиття належних заходів по перевірці та розшуку майна за місцем проживання (перебування) боржника.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха О.Я. від 03.08.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу.

В іншій частині поданої скарги, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: