Ухвала

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 1321/3725/2012

провадження № 61-36946ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), КарпенкоС. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області МарчукНаталії Петрівни та начальника відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Ледвія Юрія Васильовича, зобов'язання суду до вчинення певних дій та встановлення певних обставин,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: визнати протиправними дії (бездіяльність) державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Червоноградський міський відділ ДВС) Марчук Н. П. і начальника цього ж відділу Ледвія Ю. В., а саме: в частині невиконання вимог статей 48, 53, 56, 60-62 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 05 жовтня 2016 року; у невнесенні до акта опису і арешту майна від 14 липня 2016 року автомобіля «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом до нього типу НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2; в не складенні такого акта з описом автомобіля з причепом до нього. Також просив суд визнати, що вищевказаний автомобіль з причепом підлягає опису, арешту та реалізації поряд з дошками, цеглою та телевізором як майно, що офіційно нікому не належить, але яке знаходиться в користуванні боржника ОСОБА_8; накласти арешт на автомобіль з причепом до нього до моменту вирішення питання передачі цього майна у його власність.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що автомобіль «КАМАЗ» з причепом до нього не належить боржнику на праві власності, а тому відсутні підстави для внесення цього майна до акта опису і арешту та визнання протиправними дій (бездіяльності) старшого державного виконавця та начальника Червоноградського міського відділу ДВС. Під час розгляду скарги на дії державного виконавця суд не вправі накладати арешт на майно та встановлювати юридичні факти, зокрема, що певне майно нікому не належить у зв'язку із неприйняттям спадкоємцями спадщини.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У червні 2018 року ОСОБА_4 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2018 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що державний виконавець Червоноградського міського відділу ДВС Марчук Н. П. не вчинила жодних дій, які б були направлені на опис та арешт автомобіля «КАМАЗ» із причепом до нього, що знаходиться у користуванні боржника ОСОБА_8 і нікому на праві власності не належить. Суди зобов'язані були розглянути лише питання, які пов'язанні з бездіяльністю державного виконавця щодо не складання та невнесення до акта опису і арешту вищевказаного транспортного засобу з причепом, а всі інші дії-бездіяльність не могли бути предметом розгляду у цій справі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною п'ятою статті 57 Закону № 606-XIV про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Встановивши, що автомобіль «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом до нього за боржником не зареєстрований і йому на праві власності не належить, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для внесення цього майна до акта опису і арешту. Також правильним є висновок про те, що під час розгляду скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця суд не вправі встановлювати юридичні факти, зокрема, що певне майно нікому не належить у зв'язку з неприйняттям спадкоємцями спадщини.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець Червоноградського міського відділу ДВС Марчук Н. П. не вчинила жодних дій, які б були направлені на опис та арешт автомобіля «КАМАЗ» із причепом до нього, не заслуговують на увагу, оскільки, як було зазначено вище, це майно за боржником не зареєстроване та йому не належить.

Також не заслуговують на увагу посилання заявника на те, що суди зобов'язані були розглянути лише питання, які пов'язанні з бездіяльністю державного виконавця щодо не складання та невнесення до акта опису і арешту транспортного засобу з причепом, а всі інші дії (бездіяльність) не могли бути предметом розгляду у цій справі.

Судами попередніх інстанцій були повністю дослідженні матеріали виконавчого провадження з метою повного та об'єктивного розгляду справи. При цьому місцевим судом зроблені висновки про необхідність відмови у задоволенні скарги в межах заявлених вимог.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE (Леваж Престейшинз Сервісиз&quяк; проти Франції), № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN (Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії), № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області МарчукНаталії Петрівни та начальника відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Ледвія ЮріяВасильовича, зобов'язання суду до вчинення певних дій та встановлення певних обставин.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов