Справа № 201/3368/12
Провадження № 22-ц/772/1441/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 рокуСправа № 201/3368/12м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Копаничук С.Г., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницького обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 18 травня 2018 року про повернення заяви цього товариства про видачу дублікату виконавчого листа у справі за його позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, постановлену у цій справі у м. Бар під головуванням судді цього ж суду Хитрука В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі - банк, АТ «Ощадбанк») звернулось до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вказаній цивільній справі, мотивуючи її тим, що 28 січня 2013 року Барським районним судом Вінницької області було ухвалено заочне рішення, яке набрало законної сили, яким позов банку задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором та договором поруки на суму 10167,05 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 214,60 гривень, а загалом 10381,65 гривень.

Після отримання виконавчих листів АТ «Ощадбанк» звернулось до ВДВС Барського РУЮ у Вінницькій області із заявами про примусове виконання вказаного рішення.

21 травня 2013 року постановами державного виконавця ВДВС Барського РУЮ у Вінницькій області відкриті відповідні виконавчі провадження за вказаними заявами.

В подальшому АТ «Ощадбанк» двічі зверталось до виконавчої служби з листами, в яких просило повідомити про стан виконання виконавчого провадження за поданими виконавчими листами, однак лише 21 квітня 2018 року до банку надіслано відповідь про те, що у ВДВС Барського РУЮ у Вінницькій області відсутні справи про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку.

Банк вказує, що оригінали виконавчих листів на його адресу, не надходили.

Пославшись на те, що зазначені виконавчі документи були втрачені при поштовій пересилці та на необхідність виконання рішення суду, заявник просив видати дублікати виконавчих листів відносно стягнення боргу з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 18 травня 2018 року цю заяву повернуто заявнику для усунення недоліків.

Не погодившись з вказаною ухвалою АТ «Ощадбанк» в особі філії - Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить цю ухвалу скасувати, а заяву задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п.3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Так, повертаючи заяву банку для усунення недоліків, суд керуючись п.17.4 Перехідних положень ЦПК України виходив з того, що заявником у своїй заяві не вказано термін закінчення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, чи був зазначений строк перерваним, а з доданих до заяви матеріалів встановити вказаний термін не можливо. Крім того, заявником не вказані обставини втрати виконавчого документу.

З такими висновками суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх з грубим порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами(ч.1 ст.18 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (п.41 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У п.28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (чч.1, 2 ст.2 ЦПК України). Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов'язковість судового рішення(п.7 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до чч.1, 3 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами п.3 ч.1 ст.260 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині ухвали суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Відповідно до п.17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд не вправі довільно вчиняти процесуальні дії, які не передбачені ЦПК України і суперечать як завданням цивільного судочинства, так і основним його засадам (принципам). Повертаючи заяву банку суд керувався лише п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, положення якого не передбачають такої процесуальної дії, яку вчинив суд, самоусунувшись від встановлення обставин справи та від вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення поданої банком заяви про видачу дубліката виконавчого листа, що у свою чергу не дає можливості суду апеляційної інстанції вирішити це питання.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що вказані порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, тому вона підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницького обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 18 травня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді: С.Г. Копаничук

І.В. Міхасішин