Справа № 643/8531/18
Номер провадження 2-з/643/96/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2018 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Довготько Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Жуковської К.В.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 50 000 доларів США, 22 577, 86 доларів США відсотків за договором.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.07.2018року було прийнято до розгляду та відкрито провадження за вказаною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт із забороною вчинення будь-якими особами будь-яких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення речових прав наступного майна відповідача: будинку житлового з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м.Харків, вул.. Пєшкова,17; автомобіля Audi A6 2012 року випуску д.н. НОМЕР_1, номер шасі (кузова,рами) WAUZZZ4G3CN118685, колір білий; автомобіля Honda Accord 2012 року випуску д.н. НОМЕР_2, номер шасі (кузова,рами) 1HGCP2664CA629051, колір чорний; частки у статутному капіталі ТОВ «Імпорт Агрі», яке зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кім.23. Накласти арешт в межах заявлених позовних вимог на грошові кошти, які знаходяться на рахунках ТОВ «Імпорт Агрі», а саме: р/р 2695.980, відкритий в ПАТ «Ідея Банк», Україна, м.Львов МФО:336310; р/р 7105, відкритий в ХГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», Україна, м.Харків, МФО 351533; р/р 4259 (980), р/р 4259 (840), р/р 4259 (978), р/р 6095 відкриті в ПАТ «Банк Південний» код 20953647, Україна, м.Харків МФО 328209. Заборонити ТОВ «Імпорт Агрі» відчужування майна в межах заявлених позовних вимог. Накласти в межах заявлених позовних вимог арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку 5221 1911 0010 1350 та рахунку 5218 5722 1242 3581 відкритих у АТКБ «Приватбанк» , МФО 305299 та на інші рахунки відкриті у АТКБ «Приватбанк», а також на розрахункові рахунки відкриті у будь-яких банківських і фінансових установах, що належать відповідачу в межах суми позову 1 910 249,00грн.

В обґрунтування заяви зазначає, що відповідач привласнив кошти та безпідставно ними користується, а також ухиляється від забезпечення зобовязання заставою, не регулярно сплачує відсотки, така позиція відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того зазначив, що відповідач є власником частки у статутному капіталі ТОВ «Імпорт Агрі», та може продати все майно, в результаті чого виконання рішення буде не можливим.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м.Харків, вул.. Пєшкова,17.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є в загальному доступі в мережі інтернет, відповідач ОСОБА_2 є одним із засновників (учасників) юридичної особи ТОВ «Імпорт Агрі» (), розмір статутного капіталу якого становить 42000 грн.

Положеннями ст. 66 Господарського кодексу України передбачено, що джерелами формування майна підприємства є грошові та матеріальні внески засновників.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про господарські товариства», господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Положеннями ст. 144 ЦК України передбачено, що статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.

Згідно змісту ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку.

Майном господарського товариства, крім вкладів до статутного капіталу, також є продукція, вироблена товариством у результаті господарської діяльності; одержані доходи; інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом. Частці засновника (учасника) в статутному капіталі пропорційно відповідає частка у майні господарського товариства, на яку засновки (учасник) має право.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-31цс14, вказано, що у господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його членам пропорційно часткам у статному капіталі, тобто, виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, передбаченому законом і статутом товариства. Згідно зі статтею 149 ЦК України звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства в статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності в нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника в статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату предявлення вимог кредиторами. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві. Отже, за змістом зазначених норм права, майно товариства може бути виділено пропорційно частці боржника в статутному капіталі або виплачена його вартість пропорційно частці боржника в статутному капіталі товариства на вимогу кредитора.

Виходячи з вищенаведених положень, допускається звернення стягнення на частку в майні господарського товариства, належну особі, а не на виражений в грошовій формі розмір вкладу до статутного (складеного) капіталу товариства.

Вклад до статутного фонду товариства, який має грошову оцінку, з моменту внесення до статутного капіталу є власністю самого товариства.

Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Так, з позовної заяви вбачається, що між сторонами існує спір стосовно повернення ОСОБА_2 грошових коштів отриманих від ОСОБА_1 у виді позики у розмірі 50 000 доларів США, що підтверджується договором позики, а також відсотків у розмірі 22577,86грн.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), застосовується судами як джерело права.

Відповідно до змісту Рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-605цс16, вказано, що забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до змісту ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

На підставі вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги наведені норми законодавства, Конвенції з врахуванням розяснень Верховного Суду України, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності звязку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; встановленого спору між сторонами по справі та ціни позову, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог в частині накладення арешту на частку ОСОБА_2, що складає 50 % у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 (місцезнаходження: м.Харків, вул.. Механізаторська, 4А, кімната 23, код ЄДОПОУ 34955148) у розмірі 21000 грн. 00 коп. та заборонення відчуження будинку житлового з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м.Харків, вул.. Пєшкова,17, що належить на праві власності ОСОБА_2

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і рівності сторін, оскільки метою забезпечення позову є вжиття негайних, проте тимчасових заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Крім того в заяві міститься вимога про накладення арешту на автомобілі та грошові кошти на розрахункових рахунках, які належать ОСОБА_2, та ТОВ «Імпорт Агрі», але у вказаній частині заявлених вимог слід відмовити, оскільки позивач не навів обґрунтування та не надав доказів про належність саме відповідачу вказаних автомобілів та грошових коштів на вказаних розрахункових рахунках.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири будинку житлового з надвірними побудовами по вул. Пєшкова, 17 в м. Харкові, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Накласти арешт на частку ОСОБА_2, що складає 50 % у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт Агрі» (місцезнаходження: м.Харків, вул.. Механізаторська, 4А, кімната 23, код ЄДОПОУ 34955148).

В іншій частині заяви відмовити.

Копію ухвали для виконання направити до Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61003, м. Харків, площа Конституції, 7) та Московського відділу державної виконавчої служби м.Харкова ГТУЮ у Харківській області (м. Харків, пл. Захисників України, 7/8).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Довготько Т.М.