АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1437/17 Номер провадження 22-ц/786/1519/18Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Хіль Л.М., Абрамова П.С., при секретарі: Гавриленко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2018 року ухвалене суддею Олефір А.О. (повний текст рішення складено - 22 лютого 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь безпідставно набуті ним грошові кошти в розмірі 24000 грн., матеріальні збитки з урахуванням інфляції в сумі 27624 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у жовтні 2013 року ним було придбано автомобіль НОМЕР_1. Продавцем даного автомобіля був ОСОБА_2, який розпоряджався автомобілем, встановлював його ціну. Реалізувавши йому автомобіль, відповідач отримав від нього кошти в сумі 24000 грн., про що надав розписку. Також було оформлено довіреність від власника автомобіля на його матір ОСОБА_5 з метою майбутнього переоформлення автомобіля на нього. 13 квітня 2017 року, в ході дослідження зазначеного автомобіля було встановлено, що номерне позначення його кузову піддавалося зміні не в умовах заводу виробника, до зміни первинне ідентифікаційне номерне позначення кузова автомобіля було ХТА21093М0965379, а автомобіль з даним номером кузова з 21.09.1996 року перебуває у розшуку, після чого автомобіль було вилучено працівниками поліції. Посилаючись на викладене позивач просив суд, стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті ним грошові кошти в розмірі 24000 грн., матеріальні збитки з урахуванням інфляції в сумі 27624 грн., а всього 51624 грн. судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2(Полтавська обл., Глобинський р-н., с. Устимівка, вул. Починко, 28, паспорт: КН 208187) на користь ОСОБА_3 (Полтавська обл., м. Глобине, вул. Зелена, буд. 9, рнокпп: НОМЕР_2) безпідставно набуті грошові кошти в сумі 24000,00 грн. (двадцять чотири тисячі гривень 00 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 640, 00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.1 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги в поданих межах, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно наданої суду Розписки від 03.10.2013 року, ОСОБА_2 продав автомобіль НОМЕР_1 ОСОБА_3 за двадцять чотири тисячі гривень. Гроші отримав претензій не маю (а.с.9).

Факт написання зазначеної розписки та отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошових коштів сторонами не заперечується.

Власником автомобіля НОМЕР_1 є ОСОБА_6, який уповноважив ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченої довіреності представляти його інтереси зокрема з усіх питань повязаних з експлуатацією, страхуванням, продажем належного йому автомобіля (а.с.10).

Висновком Експертного дослідження №17/5342/9Д від 13.04.2017 року, в ході дослідження автомобіля НОМЕР_1 встановлено, що ідентифікаційне позначення його кузову піддавалося зміні не в умовах заводу-виробника, шляхом видалення первинного 14-го знаку «5» та нанесенням на його місці знаку «6». До зміни первинне ідентифікаційне номерне позначення кузова автомобіля було ХТА21093М0965379. Змінено на ХТА21093М0966379 (а.с.11-17).

Згідно картки угону NZA U02730, транспортний засіб з номером кузова ХТА21093М0965379 з 21.09.1996 року перебуває у розшуку (а.с.20).

По даному факту в провадженні слідчого відділу Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001399 від 14.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України (а.с.66).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не являючись власником автомобіля та не будучи особою уповноваженою на розпорядження зазначеним автомобілем отримав від позивача ОСОБА_3 грошові кошти за його продаж в сумі 24000 грн., не передавши їх в подальшому власнику, отже зазначені кошти набуті ним безпідставно, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з цим, місцевий суд зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальних збитків з урахуванням інфляції в сумі 27624 грн. задоволенню не підлягають, оскільки між сторонами не існувало ніяких зобовязань в розумінні ч.1 ст. 509 ЦК України, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України позивач не має право на відшкодування інфляційних втрат. В цій частині рішення суду, виходячи з позиції сторін та доводів апеляційної скарги, не переглядається.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобовязання.

Характерною особливістю кондиційних зобовязань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобовязання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобовязання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобовязанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобовязання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що предявлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не повязаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція позадоговірний зобовязальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондиція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та субєктним складом підпадає під визначення зобовязання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Так, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що власником автомобіля ВАЗ 21093 є ОСОБА_6 Кошти за продажу автомобіля, не будучи власником або уповноваженою особою на розпорядження вказаним майном, за відсутності будь-яких договірних відносин та правових підстав отримав відповідач. В подальшому зазначені кошти відповідачем власнику майна не передано. Фактично оформлення факту продажу автомобіля позивачу місця не мало не на момент отримання коштів, так і в подальшому. Матері відповідача було надано власником автомобіля лише довіреність на право користування та розпорядження даним майном.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 не являючись власником автомобіля та не будучи особою уповноваженою на розпорядження зазначеним автомобілем, за відсутності між сторонами, та третіми особами будь-яких договірних правовідносин, в тому числі купівлі-продажу транспортного засобу, отримав від позивача ОСОБА_3 грошові кошти за його продаж в сумі 24000 грн., безпідставно.

Тому,розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, вони на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими, та такими, що сформовані на підставі неправильного та довільного тлумачення положень ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 17 липня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: