АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року м. Чернівці справа № 716/387/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Яремка В.В.

секретар Костюк Л.С.

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с.Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Стрільця Я.С.,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади с.Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на земельну ділянку.

Посилався на те, що 11 вересня 2006 року помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Малий Кучурів, вул. Гагаріна, 28 Заставнівського району Чернівецької області та земельну ділянку площею 1,1456 га, в межах згідно з планом, яка розташована на території Малокучурівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, що належала померлому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №083626 від 17 березня 2008 року.

Вказане спадкове майно померлий ОСОБА_3 заповів позивачу, інші спадкоємці на спадкове майно відсутні.

Позивач зазначав, що він вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та отримав свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Вищенаведене є перешкодою в оформленні спадщини, а тому він змушений в судовому порядку визнавати право власності на спірну земельну ділянку.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що спадкодавець ОСОБА_3 на підставі рішення Заставнівської районної державної адміністрації від 23 серпня 1996 року №290-р набув право власності на земельну частку/пай із землі, яка перебувала в колективній власності спілки селян, площею 2,76 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, та отримав сертифікат, зареєстрований 31 серпня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку за №9193.

Після отримання сертифіката на земельну частку, спадкодавцю в результаті жеребкування була визначена земельна ділянка, якою він користувався.

Технічна документація із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок була розроблена 10 березня 2006 року ПП «Ріга».

Відповідно до розпорядження Заставнівської РДА від 08 серпня 2006 року №314 було затверджено технічну документацію та передано ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 1,1456 га, кадастровий номер :01:002:0085, цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Державний акт на право власності на земельну ділянку отримав ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, оскільки на час видачі державного акта ОСОБА_3 помер.

На час звернення до суду земельна ділянка виділена в натурі, визначені її межі, присвоєний кадастровий номер, і в Державному земельному кадастрі внесені дані про ОСОБА_3, як власника земельної ділянки. Внести зміни щодо власника земельної ділянки неможливо, оскільки вже розроблена та затверджена технічна документація.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент відкриття спадщини спадкодавець не набув права власності на спірну земельну ділянку, оскільки за життя не отримав зареєстрованого належним чином державного акта на право власності на земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Заставнівської районної державної адміністрації від 23 серпня 1996 року №290-р ОСОБА_3 отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 2,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у межах Малокучурівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області (а.с.19).

Розпорядженням Заставнівської районної державної адміністрації від 08 серпня 2006 року №314р ОСОБА_3 виділена земельна ділянка у власність розміром 1,1455 га у межах згідно з планом, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малокучурівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області.

11 вересня 2006 року ОСОБА_3 помер.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_1

ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, звернувся із заявою до державного нотаріуса Заставнівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, проте державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо спірної земельної ділянки, оскільки він не надав правовстановлюючий документ про належність спірної земельної ділянки спадкодавцю ОСОБА_3 (а.с.12).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України(далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Позивач належними та допустимими доказами не довів, що спадкодавцю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини належала спірна земельна ділянка на праві власності.

Як вбачається з матеріалів справи, що Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 був виданий після його смерті, а саме 17 березня 2008 року.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації.

Отож, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 не набув права власності на земельну ділянку площею 1,1456 га, що розташована на території Малокучурівської сільської ради, оскільки всупереч до вимог ст.ст. 125,126 ЗК України він за життя не отримав зареєстрованого належним чином державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому, зважаючи на те, що у спадкодавця ОСОБА_3 не виникло права власності на спірну земельну ділянку, то відповідно і його спадкоємець не може її успадкувати.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Підстав для зміни чи скасування даного рішення колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2018 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 липня 2018 року

Головуючий /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом згідно: