Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №332/832/18 Головуючий у 1 інстанції Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/778/2706/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2018 року у справі за позовом Заступника прокурора Запорізької області, що діє в інтересах Запорізької обласної ради, Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року Заступник прокурора Запорізької області, що діє в інтересах Запорізької обласної ради, Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позову зазначено, що 04.06.2015 наказом ректора Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради ОСОБА_3 було звільнено з посади доцента кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін ОСОБА_5. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2017 року у справі №335/5807/15-ц скасовано наказ від 04.06.2015 №74-К про звільнення ОСОБА_5, та її поновлено на посаді доцента кафедри дидактики та методик навчання природно-математичних дисциплін, а також стягнуто з Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у загальній сумі 108073,55 гривень. Відповідно до інформації Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області на користь ОСОБА_5 26.05.2017, 30.05.2017 та 12.07.2017 проведено безспірне списання коштів з рахунків Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради на загальну суму 102588,77 грн.

- з реєстраційного рахунку розпорядника за кошти загального фонду обласного бюджету Запорізької області №8194 на загальну суму 97345,17 грн. (меморіальні ордери від 12.07.2017 №5, від 12.07.2017 №2, від №1);

-з реєстраційного рахунку розпорядника за коштами спеціального фонду обласного бюджету Запорізької області №194 (плата за послуги бюджетних установ) на загальну суму 5243,60 грн. (меморіальні ордери від №3, від 26.05.2017 №1).

Таким чином, на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2017 року з рахунку Інституту за рахунок коштів обласного бюджету Запорізької області стягнуто 97345,17 гривень.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з відповідача відшкодування шкоди, заподіяної місцевому бюджету в сумі 97345,17 гривень у звязку з оплатою ОСОБА_5 часу вимушеного прогулу. Оскільки незаконне звільнення працівника ОСОБА_5 було допущено відповідачем час перебування на посаді ректора Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2018 року у позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3В на користь Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради шкоду, заподіяну у звязку з оплатою ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 97345,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Прокуратури Запорізької області понесені судові витрати в сумі 1762 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, вирішити питання про судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_5 неодноразово, без поважних причин, не зявлялася на збори трудового колективу, тому було винесено питання про проведення зборів без її участі, що не суперечить нормам законодавства України та розяснення Пленуму Верховного суду №9 від 06.11.1992 року. Згідно розяснення вказаного Пленуму «якщо особа, без поважних причин ігнорує збори трудового колективу та не зявляється на них, збори можуть бути проведені без її участі». Збори були проведені без участі ОСОБА_6, згідно висновку зборів трудового колективу, було прийнято рішення запропонувати ректору ОСОБА_3 звільнити ОСОБА_5 з займаної посади у звязку з порушенням трудового законодавства України. Вважає, що він не порушив жодної норми законодавства України, щодо праці. Ним було виконано рішення трудового колективу, за яким усі присутні на зборах висловилися за звільнення ОСОБА_5 з Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

Встановлено, що з 24.11.2011 року по 05.10.2016 року ОСОБА_3 перебував на посаді ректора Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педа гогічної освіти» Запорізької обласної ради.

04.06.2015 року наказом ректора Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради ОСОБА_3 було звільнено з посади доцента кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін ОСОБА_5

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2017, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2017 у справі №335/5807/15-ц скасовано наказ від 04.06.2015 №74-К про звільнення ОСОБА_5, та її поновлено на посаді доцента кафедри дидактики та методик навчання природно-математичних дисциплін, а також стягнуто з Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у загальній сумі 108073,55 гривень. (а.с. 12-18).

Відповідно до інформації Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області на користь ОСОБА_5 26.05.2017, 30.05.2017 та 12.07.2017 проведено безспірне списання коштів з рахунків Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради на загальну суму 102588,77 грн.

- з реєстраційного рахунку розпорядника за кошти загального фонду обласного бюджету Запорізької області №8194 на загальну суму 97345,17 грн. (меморіальні ордери від 12.07.2017 №5, від 12.07.2017 №2, від №1);

-з реєстраційного рахунку розпорядника за коштами спеціального фонду обласного бюджету Запорізької області №194 (плата за послуги бюджетних установ) на загальну суму 5243,60 грн. (меморіальні ордери від №3, від 26.05.2017 №1).(а.с. 28-33)

Таким чином, на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2017 з рахунку Інституту за рахунок коштів обласного бюджету Запорізької області стягнуто 97345,17 гривень.

Відповідно до ст. 237 КЗпП суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

П.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», визначено, що обов'язок із відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу покладається на службову особу, за наказом якої звільнення здійснено з порушенням закону. При цьому винна в незаконному звільненні працівника службова особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що остаточне рішення про звільнення було прийняте саме ОСОБА_3, тому саме він повинен був перевірити законність підстав для звільнення ОСОБА_5

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 липня 2018 року.

Головуючий

Судді: