Справа № 703/1350/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Бойко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання прав власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати - ОСОБА_3 Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_2. Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла її дочка ОСОБА_4, але юридично її не оформила, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла. За життя ОСОБА_4 склала заповіт в якому все своє майно заповіла ОСОБА_1 Спадщину після її смерті прийняв ОСОБА_1, шляхом подачі заяви в державну нотаріальну контору, однак нотаріус не в змозі видати йому свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Тому звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом, оскільки позбавлений можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Сільський голова с. Макіївка Смілянського району Черкаської області в судове засідання не з'явився, в наданій суду заяві позов визнав та просив справу розглядати без його участі.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2

Співідповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, хоча про день і час розгляду справи повідомлялась вчасно і належним чином.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Макіївка Смілянського району Черкаської області померла ОСОБА_3

Згідно довідки виконавчого комітету Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 143 від 23 лютого 2018 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року спадщину прийняла її дочка ОСОБА_4 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном померлої (а.с. 12).

Із довідки КП ЧООБТІ № 857-о від 14 серпня 2017 року вбачається ОСОБА_3 є власником будинковолодіння АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння, посвідчене виконкомом Смілянської районної ради народних депутатів 05 лютого 1991 року (а.с. 18).

Із довідки Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 143 від 23 лютого 2018 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року спадщину прийняла її дочка ОСОБА_4 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном померлої (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с. Макіївка Смілянського району Черкаської області померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданого 08 вересня 2017 року Макіївською сільською радою Смілянського району Черкаської області (а.с. 9).

Відповідно до заповіту від 08 липня 2010 року посвідченого секретарем Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області та зареєстрованого в реєстрі за № 32 ОСОБА_4 заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось ОСОБА_1 На день смерті заповіт не змінений та не скасований (а.с.9).

07 квітня 2018 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку площею 4,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті ОСОБА_4 (а.с. 15).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 травня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_3 що залишився після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, оскільки ОСОБА_4 не оформила спадкове майно юридично (а.с. 17).

З листа Смілянської державної нотаріальної контори № 1078/02-14 від 17 травня 2018 року вбачається, що після смерті 19 лютого1998 року ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася ОСОБА_4 на її ім'я було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай). Після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 та із заявою про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_1 (а.с. 33).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України в редакції 2004 року такий застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як передбачено с. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Частиною 1 ст. 1241 ЦК України, передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 не є спадкоємцем за заповітом та не входить до кола спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні, що також перевірено нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч.1 ст.128 ЦК в ред. 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не

передбачено законом або договором.

Статтею 131 ЦК в ред. 1963 року визначено, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню.

Стаття 132 ЦК в ред. 1963 року передбачає, приналежністю є річ, призначена служити головній речі, зв'язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин, суд приходить до беззаперечного висновку про доведеність належними та допустимими доказами заявлених вимог позивача, та з врахуванням підтверджених даних про прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3, а ОСОБА_1, після смерті ОСОБА_4 та зважаючи на відсутність права на спадкування гр. ОСОБА_2, яка не є належним спадкодавцем після смерті ОСОБА_4, вважає за необхідне невизнане право позивача захистити у відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання права власності за ним на спадкове майно, а саме будинковолодіння АДРЕСА_2

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст. 15, 16,181, 182, 392,1216,1217, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 128,131, 132, 549 ЦК в ред. 1963 року, керуючись ст.ст. 1, 2, 76, 81, 89, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5,-

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння АДРЕСА_2, а саме зазначені в технічному паспорті: літери А-1,а,а1 - житловий будинок (загальна площа 45,5 кв.м., житлова площа 34,9 кв.м.); Б - сарай, Г- погріб; В- убиральня; к- колодязь, ворота з хвірткою № 1, огорожа № 2, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Строни по справі:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та житель АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: Макіївська сільська рада Смілянський район Черкаська область, місцезнаходження: 20754, вул. Леніна, 20, с. Макіївка, Смілянський район, Черкаська область.

Співідповідач : ОСОБА_2, жителька АДРЕСА_1.

Головуючий О.П.Опалинська