Номер провадження 2-о/243/900/2018
Номер справи 243/6312/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» липня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.

за участю: секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи - Слов'янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини в певний час,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із Заявою в інтересах своєї дружини - ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи - Слов'янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження дитини в певний час, обґрунтовуючи свої заявлені вимоги тим, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 в пологовому будинку м. Єнакієве Донецької області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, народила дитину чоловічої статі. Факт народження дитини реєструвала та отримала Свідоцтво про народження дитини, що не є документом належного зразку.

При зверненні до Слов'янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, із Заявою про реєстрацію народження дитини, для отримання Свідоцтва про народження на території України, 10 липня 2018 року йому було відмовлено у реєстрації народження дитини у зв'язку з невідповідністю документу, що підтверджує народження дитини встановленим вимогам діючого законодавства.

У зв'язку з цим йому було рекомендовано звернутись до суду.

Просить суд встановити факт, що громадянка України, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась в м. Ст. Борщі Котовського району Одеської області, зареєстрована в АДРЕСА_1, народила ІНФОРМАЦІЯ_4 в Україні, в м. Єнакієве Донецької області, дитину чоловічої статі, ОСОБА_3, батьком якої є - ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Заявник ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2, виданого Виконкомом Вуглегірської міської ради м. Єнакієве Донецької області (а.с.5).

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 10 липня 2018 року надав суду Заяву про розгляд справи без його участі (а.с.34).

Заінтересована особа - Слов'янський міський Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явилася. 16 липня 2018 року на адресу суду від В.о. Начальника Відділу Врублевської Т.В. надійшло Клопотання за вихідним № 15-5-4203/15.22-16 про розгляду справи без участі представника Відділу та просили винести рішення згідно діючого законодавства (а.с.36).

Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи - Слов'янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини в певний час, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» «Відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення».

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - «Звертаємо також увагу на те, що відповідно до абзацу 1 частини першої статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Водночас за змістом абзацу 2 частини першої 1 цієї статті заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України може бути подана за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами такої території України.

За змістом частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходячись у м. Єнакієве Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_4, народила другу за рахунком дитину чоловічої статі (а.с.7).

Зі Свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1, виданого 12 серпня 2006 року Виконкомом Вуглегірської міської ради м. Єнакієве Донецької області, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2006 року, про що зроблено відповідний Актовий запис № 30 (а.с.5).

Зі Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 виданого 09 серпня 2017 року, Єнакіївським міським Відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, вбачається, що ОСОБА_3, народився ІНФОРМАЦІЯ_4, у графі мати зазначено - ОСОБА_2, громадянка України, у графі батько - ОСОБА_1, громадянин України (а.с.6).

Відповідно до п.7 ст. 315 ЦПК України суд вправі встановити факт народження у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Встановлення факту народження провадиться тільки у разі неможливості органом Державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт народження з підстав, що відсутні документи, які свідчать про народження особи.

10 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області за видачею Свідоцтва про народження, де йому було відмовлено у зв'язку з пред'явленням для підтвердження факту народження документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.31).

Предметом доказування у цих справах є не сама подія народження, а її час - чітко визначений час, який повинен породжувати для заявника правові наслідки.

Перед тим, як звернутися до суду з заявою про встановлення факту народження заявник зобов'язаний спочатку звернутися у орган Державної реєстрації актів цивільного стану. Після одержання відмови органу Державної реєстрації актів цивільного стану у реєстрації події народження заявник має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту народження.

Для встановлення факту народження необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заінтересована особа позбавлена можливості зареєструвати факт народження. Підставою для встановлення факту народження є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про народження громадянина у певний час за певних обставин.

Згідно до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи».

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими.

У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - «Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено. що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 214 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Як вбачається зі Свідоцтва про народження Серії ДНР № 039044, виданого Єнакіївським міським Відділом записів актів цивільного стану Донецької Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки від 09 серпня 2017 року, Актовий запис № 374, Медичної довідки про народження № 163 «Дублікат» від 07 серпня 2017 року, виданої Комунальною установою «Міська лікарня № 1 м. Єнакієве», ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Єнакієве Донецької області, ОСОБА_2 народила дитину чоловічої статі (а.с.7).

Також, як встановлено в судовому засіданні, лікарських установ, які б діяли на території м. Єнакієве Донецької області, підконтрольних Україні на теперішній час немає. А згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи вищевикладене, суд у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України, не приймає, як належний доказ Свідоцтво про народження Серії ДНР № 039044, видане Єнакіївським міським Відділом записів актів цивільного стану Донецької Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки від 09 серпня 2017 року та Медичну довідку про народження № 163 «Дублікат» від 07 серпня 2017 року, видану Комунальною установою «Міська лікарня № 1 м. Єнакієве», оскільки вони є недійсними (а.с.6-7).

Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Як передбачено ч.1 ст. 235 ЦПК України, письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні.

Крім того, в п.п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на наступне: «розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58,59 ЦПК України про належність і допустимість доказів…», виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів ( статті 58,59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185,187,189 ЦПК України».

На підставі вищевикладеного, суд приймає до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена в Свідоцтві про народження Серії ДНР № 039044, видане Єнакіївським міським Відділом записів актів цивільного стану Донецької Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки від 09 серпня 2017 року та Медичній довідці про народження № 163 «Дублікат» від 07 серпня 2017 року, видану Комунальною установою «Міська лікарня № 1 м. Єнакієве», а саме, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Єнакієве Донецької області, ОСОБА_2 народила дитину чоловічої статі, за рахунком дитина друга.

Таким чином, суд вважає, що факт народження ОСОБА_2 є підтвердженим.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

Встановлення факту народження ОСОБА_2 дитини чоловічої статі, про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, оскільки надає йому право для проведення державної реєстрації народження на території України, яка контролюється державними органами, а саме Слов'янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, і отримання Свідоцтва про народження дитини, встановленого зразку, для подальшого його використання згідно діючого законодавства України.

Згідно з п.3.4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18 жовтня 2000 року № 52/5 судове рішення є підставою для реєстрації факту народження, яка проводиться за місцем проживання заявника (ст. 257 ЦПК України) в державних органах запису актів цивільного стану.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізнане трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати ОСОБА_1 Свідоцтва про народження його дитини, виданого державним органом України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 14, 77-81, 234, 317-319, 430 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями,ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207- VII, п. 1 гл. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, наказу Міністерства Юстиції України від 25.11.2014 № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької та Луганської областей», суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи - Слов'янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини в певний час - задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою м. Ст. Борщі Котовського району Одеської області, громадянкою України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, в Україні, в м. Єнакієве Донецької області, за рахунком дитина друга.

Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині встановлення факту народження дитини ОСОБА_2.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Слов'янського міськрайонного суду Т.А.Хаустова.