Справа № 298/147/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 липня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Бисаги Т.Ю., Мацунича М.В.,

з участю секретаря - Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на ухвалу Великоберезнянського районного суду від 2 березня 2018 року в справі (головуючий суддя Лютянська) за скаргою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії та постанову державного виконавця,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" (надалі ПАТ "Родовід Банк") звернулося до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Великоберезнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Боринської Ж.М., зацікавлена особа: ОСОБА_2, в якій просило:

- визнати незаконними дії старшого державного виконавця Великоберезнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Боринської Жанни Михайлівни при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.10.2017 року по виконавчому провадженню №51100811;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Великоберезнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Боринської Жанни Михайлівни про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.10.2017 року по виконавчому провадженню №51100811;

- зобов'язати старшого державного виконавця Великоберезнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Боринську Жанну Михайлівну відновити виконавче провадження №51100811.

Скаргу мотивовано тим, що 19.01.2018 року Банк отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.10.2017 року по виконавчому провадженню №51100811 про стягнення на його користь з ОСОБА_2 56692,59 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 686,93 грн., з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Скаржник вважає, що дана постанова винесена з порушенням норм матеріального права та має бути скасована, оскільки державний виконавець грубо проігнорував не лише вимоги Закону України «Про виконавче провадження», але й Інструкції з організації примусового виконання рішень. Державним виконавцем не здійснені всі можливі заходи щодо розшуку майна боржника, зокрема, шляхом направлення запитів до відповідного відділу РАЦС щодо надання інформації про перебування боржника у шлюбі, до Інспекції державного технічного нагляду у Київські області про наявність у боржника чи його жінки автотранспортних засобів, тракторів, дорожньо-будівельної та сільськогосподарської техніки, до ДПС щодо підтвердження інформації щодо реєстрації боржника приватним підприємцем, до Головного управління статистики відповідної області про надання інформації щодо реєстрації боржника як засновника будь-якої установи, підприємства, організації, до Відділу виконавчої дирекції ФСС НВВ ПЗ про надання інформації щодо отримання страхових виплат, до ПАТ «Національний депозитарій України» щодо наявності цінних паперів, депозитарної діяльності тощо. Також державним виконавцем не було застосовано до боржника приводу, не вчинені дії, які б спонукали його з'явитися до державного виконавця, зокрема не було обмежено у праві виїзду за межі України. Скаржнику не надсилався акт державного виконавця на підставі якого встановлюється відсутність майна боржника, з чого не можливо об'єктивно встановити чи дійсно державним виконавцем здійснювалися виконавчі дії щодо розшуку такого майна. Державний виконавець не звернувся до суду з поданням про постановлення ухвали про розшук боржника.

Вказує на те, що оскаржувана постанова винесена передчасно та неправомірно, що в свою чергу свідчить про упередженість та безвідповідальне ставлення державного виконавця до покладених на неї згідно Закону України «Про виконавче провадження» обов'язків. За наведених обставин заявник просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 2 березня 2018 року у задоволенні скарги ПAT«Родовід Банк» - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПAT «Родовід Банк» просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну та необгрунтовану, і постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу. Зокрема, вказує на те, що всупереч основному принципу ефективного та своєчасного виконання рішення суду, державним виконавцем не здійснено всі необхідні дії, які передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Представник AT «Родовід Банк» подав до апеляційного суду клопотання, в якому просить розглянути дану справу без його участі. Вимоги, викладені в апеляційній скарзі, підтримує в повному обсязі.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»,

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст.18 ЦПК України).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у Великоберезнянському РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебувало виконавче провадження №51100811 з примусового виконання виконавчого листа № 2-292/11, виданого 16.01.2012 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» 56692,59 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат в сумі 686,93 грн..

Постановою від 16 травня 2016 року старшим державним виконавцем Великоберезнянського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Боринською Ж.М. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа (а.с.10).

30 жовтня 2017 року постановою старшого державного виконавця Великоберезнянського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Боринською Ж.М. цей виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.8).

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції до 05.10.2016 року, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічні положення містяться і в ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції після 05.10.2016 року, відповідно до вимог якої виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції до 05.10.2016 року, а також ст. 10 чинного Закону України «Про виконавче провадження» в редакції після 05.10.2016 року заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем в межах вищевказаного виконавчого провадження направлено запити про перевірку майнового стану боржника у реєструючі інстанції. Згідно відповідей з Відділу у Великоберезнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Територіального сервісного центру № 2141 Регіонального сервісного центру в Закарпатській області, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у боржника ОСОБА_2 відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. З відповіді ПФ України вбачається, що інформація щодо ОСОБА_2, як особи-боржника, яка отримує пенсію або ж працює за трудовим та цивільно-правовим договором відсутня. Також з наданої Державною фіскальною службою відповіді на запит державного виконавця видно, що у боржника відсутні джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб, а також відсутні відкриті рахунки в банках та інших фінансових установах.

11.10.2017 року державним виконавцем здійснено виїзд по місцю проживання боржника за адресою смт. Великий Березний, вул. Загородня, 64 з метою перевірки майнового стану боржника. Актом державного виконавця від 11.10.2017 року встановлено, що за місцем проживання боржника в нього відсутнє будь-яке майно, на яке може бути звернено стягнення, і будь-яких доходів він не має (а.с. 45).

Також не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи доводи скаржника про те, що державним виконавцем не вчинялися дії, які б спонукали боржника з'явитися до державного виконавця, оскільки на 30-му аркуші містяться відібрані державним виконавцем від ОСОБА_2 пояснення, з яких вбачається, що він розлучений, має доньку, не працює, по можливості підробляє, жодного рухомого чи нерухомого майна в нього немає, від сплати кредитного зобов'язання не ухиляється, але в останні роки перебуває у дуже скрутному фінансовому та матеріальному стані і не має можливості сплачувати борг, виїзд за межі України він не здійснює.

Встановивши, що дії старшого державного виконавця Боринської Ж.М. з виконання вищезазначеного виконавчого листа були вчинені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову ПАТ «Родовід Банк» у задоволенні скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга ПАТ «Родовід Банк» без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" - залишити без задоволення.

Ухвалу Великоберезнянського районного суду від 2 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 липня 2018 року.

Головуюча : Судді :