АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№06.115/796/255/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року місто Київ

справа № 757/5845/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Панченка М.М.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою позивача ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року в справі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Фаркош Ю.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», третя особа: ОСОБА_2 про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2018 року до Апеляційного суду міста Києва від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій останній просив роз'яснити резолютивну частину рішення Апеляційного суду міста Києва від 23.03.2017 року щодо того, хто з відповідачів зобов'язаний поновити його на роботі на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» з 12.01.2016 року.

На обґрунтування заяви вказував, що на даний час його не поновлено на роботі, оскільки рішення суду є незрозумілим в резолютивній частині сторонам по справі, стосовного того, яка саме особа: Державна служба України з питань праці чи Державна установа «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» зобов'язана поновити його на роботі на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» з 12 січня 2016 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали заяву та просили її задовольнити.

Представник відповідача Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про роз'яснення рішення суду.

Представник відповідача Державної служби України з питань праці у судовому засіданні заперечувала проти роз'яснення рішення суду та подала до суду заперечення, в яких вказувала на те, що Інститутом на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 23.03.2017 року видано наказ від 22.11.2017 року №55-к про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора з 12.01.2016 року, про що повідомлено позивача та державного виконавця. Вважають, що оскільки судове рішення виконано Інститутом (боржником), а тому роз'яснення даного рішення, в тому числі через щміну боржника у виконавчому провадженні не допускається відповідно до ч.ч.1, 2 ст.271 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

У п.32 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою (необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю).

Згідно з ч.1 ст.271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

В силу зазначеної норми процесуального права роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.

Суть роз'яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповіді на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз'яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів,в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення № 4-к від 11.01.2016 року;

поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці»;

стягнути з Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.01.2016 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23.12.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23.03.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

РішенняПечерського районного суду містаКиєва від 23.12.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», третя особа: ОСОБА_2 про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано наказ Державної служби України з питань праці від 11.01.2016 року № 4-к про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» 12.01.2016 року, відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України, за одноразове грубе порушення законодавства, в результаті чого для установи настали значні негативні наслідки, та припинення дії контракту № 5 від 03.12.2014 року на підставі підпункту б) пункту 5.3 зазначеного контракту незаконним.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» з 12.01.2016 року.

Стягнуто з Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 108261 грн. з утриманням податків і інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» в дохід держави судовий збір в сумі 1082,61 грн.

Стягнуто з Державної служби України з питань праці в дохід держави судовий збір в розмірі 1157,52 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2017 року Печерським районним судом міста Києва по справі №757/5845/16-ц був виданий виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» з 12 січня 2016 року, боржником за цим виконавчим листом було вказано Державну установу «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці».

01.06.2017 року відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України у редакції 2004 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з заявою про виправлення помилки допущеної у виконавчому листі виданому Печерським районним судом міста Києва 10.05.2017 року, в якій просив замість боржника: Державна установа «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», вказати: Державна служба України з питань праці.

29.09.2017 року ухвалою Печерського районного суду міста Києва було виправлено описку, допущену у виконавчому листі, зазначивши найменування боржника: «Державна служба України з питань праці».

Державна служба України з питань праці не погоджуючись з постановленою ухвалою подала апеляційну скаргу.

04.04.2018 року постановою Апеляційного суду міста Києва по справі №757/5845/16-ц (апеляційне провадження «22-ц/796/45/2018) апеляційну скаргу голови Державної служби України з питань праці задоволено частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29.09.2017 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приймаючи вказану постанову Апеляційний суд міста Києва виходив з того, що як вбачається зі змісту рішення Апеляційного суду міста Києва від 23.03.2017 року звільнення ОСОБА_1 проводилося саме за наказом Державної служби України з питань праці за №4-к від 11.01.2016 року.Між тим, у вказаному рішенні чітко не зазначена особа, яка зобов'язана здійснити поновлення останнього на посаді. Така обставина викликає різні тлумачення у сторін, тому апеляційний суд вважав, що висновок суду першої інстанції про внесення виправлення у виконавчий лист до роз'яснення судового рішення є передчасним.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 26.01.2012 року працював на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» на підставі контракту № 1 від 26.01.2012 року.

Наказом № 363-к Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 03.12.2014 року, контракт № 1 від 26.01.2012 року укладений з ОСОБА_1 було розірвано на підставі п. 5.6 цього контракту (переукладення на новий строк) та призначено на посаду директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» відповідно до укладеного з ним контракту № 5 від 03.12.2014 року.

Як зазначено в мотивувальній частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 23.03.2017 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці», розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 року №347-р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств та установ до сфери управління Державної служби з питань праці» Державна установа «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» є державною науково-дослідною установою, що заснована на державній власності, утримується за рахунок асигнувань державного бюджету та належить до сфери управління Державної служби України з питань праці.

Наказом №3 від 27.04.2015 року Державної служби України з питань праці «Про затвердження переліку цілісних майнових комплексів державних підприємств та установ, що належить до сфери управління Держпраці» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 року №347-р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств та установ до сфери управління Державної служби з охорони праці», Державну установу «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» віднесено до сфери управління Державної служби з питань праці.

Наказом Державної служби України з питань праці від 11.01.2016 року №4-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України, за одноразове грубе порушення законодавства, в результаті чого для установи настали значні негативні наслідки, та припинено дію контракту № 5 від 03.12.2014 року на підставі підпункту б) пункту 5.3 зазначеного контракту.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч.5 ст.124 Конституції України).

З огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень, судові рішення є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

У п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року надано роз'яснення, що стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Оскільки, наказ про звільнення ОСОБА_1 був виданий Державною службою України з питань праці, а вподальшому від був визнаний судом незаконним, а відтак поновлення ОСОБА_1 на роботі відноситься до компетенції органу, який видав наказ про звільнення, тобто в даному випадку до повноважень відповідача Державної служби України з питань праці.

Враховуючи викладене, колегія суддів з метою уникнення порушення трудових прав ОСОБА_1 та з метою належного виконання судового рішення вважає за необхідне роз'яснити рішення суду, вказавши особу, яка зобов'язана здійснити поновлення ОСОБА_1 на посаді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 271 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року задовольнити.

Роз'яснити, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2017 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» з 12 січня 2016 року здійснює Державна служба України з питань праці.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 13 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: