Ухвала

Іменем України

09 липня 2018 року

м. Київ

справа № 501/2829/16-ц

провадження № 61-22779ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, про заборону здійснювати самовільне будівництво,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, про заборону здійснювати самовільне будівництво.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_6 є його суміжним землекористувачем за адресою: АДРЕСА_1, який здійснює незаконне будівництво на належній йому земельній ділянці з порушенням будівельних та протипожежних норм та правил, що призводить до порушень його прав на використання земельної ділянки, яка йому належить на праві приватної власності.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив заборонити відповідачу здійснювати самовільне будівництво.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 липня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Заборонено ОСОБА_6 здійснювати самовільне будівництво за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду мотивоване тим, що позов є обґрунтованим, оскільки відповідачем не надано жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку та доказів на підтвердження права на проведення будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 липня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем у вказаній цивільній справі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, він не надав жодних належних та допустимих доказів, що його права, свободи чи інтереси порушені саме будівництвом ОСОБА_6

У травні 2018 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року, у якій просить скасувати оскаржувану постанову та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що надані відповідачем фотокопії ситуаційних схем, як доказ відсутності суміжності між земельними ділянками, не відповідають вимогам статей 58, 64 ЦПК України, а тому не є належними доказами у справі. Крім того, зазначає, що має право звернення до суду з відповідним позовом, який відповідає та узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статтею 3 ЦПК України, оскільки кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Із оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із частиною сьомою статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач здійснює будівельні роботи на своїй земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, а отже відсутні ознаки самовільного будівництва. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач своїми діями порушує його права, свободи та інтереси у користуванні належним йому (позивачу) майном.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, про незаконність судового рішення не свідчать, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального і процесуального права є необґрунтованим та не впливають на результат розгляду справи, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновками судів щодо їх оцінки.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм матеріального і процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Одеської області

від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, про заборону здійснювати самовільне будівництво.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик