Справа № 495/6187/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

30 травня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - одноособово судді Шевчук Ю.В.

при секретарі Савенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білгород-Дністровський заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи дану заяву тим, що 14 травня 2014 року заявниця була затримана та їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2014 року у задоволенні клопотання слідчого про застосування до заявниці ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою було відмовлено та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягав у забороні покидати місце мешкання та покладено обовязки про прибуття до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області за першим викликом. Ухвалою апеляційного суду Одеської області, ухвала слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2014 року була залишена без змін. Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2015 року заявницю ОСОБА_3визнано невинуватою та виправдано у предявленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ст. 284 КПК України. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.06.2015 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2015 року - залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16.06.2015 року залишено без змін. Внаслідок вищевказаних незаконних дій органів дізнання та досудового розслідування заявниця ОСОБА_2 зазнала значних матеріальних витрат та моральної шкоди на підставі чого звернулась до суду з вказаною заяву для захисту свої законних прав та інтересів. Посилаючись на ст.ст.23, 1167, 1172 ЦК України, просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області135 000,00 грн. кошти на відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 000,00 грн. кошти на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні адвокат в інтересах заявниці ОСОБА_4 повністю підтримала доводи, викладені у заяві просила суд її задовольнити.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_2 вимоги заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди також підтримала, наполягала на їх задоволенні посилаючись на обставини, які викладені в заяві.

В судовому засіданні представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській областіподав до суду заперечення на заяву ОСОБА_1, в якій вказує, що вимоги вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Зокрема, згідно із ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Особа має право на відшкодування такої шкоди внаслідок подій наведених у ч. 1 ст. 1 та випадках, визначених ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши наведені у позовній заяві та запереченнях до неї доводи, надавши правову оцінку обставинам справи,дослідивши надані докази та заслухавши доводи сторін, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а такожвизнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За змістом ст.1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

З урахуванням вказаних вимог ст.1176 ЦК України та предмету позову, для вирішення позовних вимог суду необхідно перевірити наявність загальних підстав для відшкодування шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст. ;an=844269">ст. 1166-1167 ЦК України, а також п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.92 року N 6, п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 року N 4 за змістом яких заподіяна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001).

Суд встановлені наступні факти та правовідносини.

14 травня 2014 року приблизно о 11:00 годин заявниця ОСОБА_2 була затримана та їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Слідчий СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області зі згоди прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно заявниці ОСОБА_1, обґрунтовуючи клопотання тим, що вона скоїла кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, крім того, заявниця може незаконно впливати на потерпілу, оскільки навчались разом з нею в одному навчальному закладі та має багато спільних знайомих, які також можуть вплинути на потерпілу та свідків.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2014 року у задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області про застосування до заявниці ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовлено та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягав у забороні покидати заявниці місце мешкання - Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Чкалова, 7 з 21:00 год. до 06:00 год. наступної доби та покладено наступні обовязки: прибувати до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області до слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області кожен четвер з 09:00 год. до 11:00 год. за першим викликом, що обґрунтовується необхідністю профілактично впливати на заявницю з метою присікти спроби відхилитися від слідства та суду, не здійснення нею інших кримінальних правопорушень; не відлучатися за межі м. Білгород-Дністровський, Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, що обґрунтовується необхідністю полегшення працівникам органу внутрішніх прав здійснювати профілактичний нагляд за нею для відвертання здійснення нею інших правопорушень; утриматися від спілкування з потерпілою, свідками, що обґрунтовується необхідністю присікти ризик незаконного впливу на останню з метою зміни свідчень.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою слідчого судді, прокурором Білгород- Дністровської міжрайонної прокуратури було подано апеляційну скаргу, згідно якої прокурор просив скасувати ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2014 року та застосувати до заявниці ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 29.05.2014 року апеляційна скарга прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури залишена без задоволення. Ухвала слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2014 року була залишена без змін.

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2015 року заявницю ОСОБА_3 визнано невинуватою та виправдано у предявленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ст. 284 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурором Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури було подано апеляційну скаргу, згідно якої прокурор просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати заявницю ОСОБА_3 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади повязані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 3 роки.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 16.06.2015 року апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури - залишено без задоволення, а вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2015 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2015 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 16.06.2015 року - залишені без змін.

Згідно ч. 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявниця ОСОБА_2 фактично безпідставно перебувала під слідством та судом з 14 травня 2014 року по 10.02.2016 рік.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року.

Процедура застосування даного закону врегульована Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04 березня 1996 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. (стаття 2 Закону)

В пунктах 2, 3 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, зазначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого. Право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачається, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Статті 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» закріплюють, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. Відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно пункту 10 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, до сум, сплачених громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги, відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Наявними в матеріалах справи і дослідженими судом доказами достовірно підтверджується, що ОСОБА_2 в період з 14 травня 2014 року по 10.02.2016 рік безпідставно перебувала під слідством та судом у статусі підозрюваної та обвинуваченої, вироком суду ОСОБА_3 виправдано у предявленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ст. 284 КПК України. Протягом всього часу тривання досудового розслідування та судового слідства заявниця ОСОБА_2 витратила 10 000,00 грн. на правову допомогу адвоката, що підтверджується угодами про надання юридичної допомоги та квитанціями. Крім того, внаслідок незаконного відсторонення від посади заявниця ОСОБА_2 недоотримала заробітну плату за період з 14 травня 2014 року по 10.02.2016 рік у розмірі 125 000,00 грн., а тому у ОСОБА_1 виникло передбачене законом право на отримання відшкодування шкоди, завданої їй діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Крім того, в заяві заявниця ОСОБА_2 зазначає, що незаконними діями органи дізнання та досудового розслідування завдали їй моральну шкоду, яку заявниця ОСОБА_2 оцінює в 2 000 000,00 (два мільйони) гривень, розмір якої вона обґрунтовує наступним.

Після незаконного затримання 14.05.2014 року в день народження доньки заявниця провела добу у ІВС районного відділу міліції під вартою. Судом достовірно встановлений факт безпідставного перебування заявниці ОСОБА_1 під слідством та судом з 14 травня 2014 року по 10.02.2016 рік, весь цей період відносно заявниці діяв запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В подальшому внаслідок незаконних дій органів дізнання та досудового розслідування заявницю почали сторонитися знайомі та друзі, родичі відвернулися, сусіди перестали вітатися, всі оточуючі ставилися до неї насторожено як до злочинця. Протягом усього часу судового розгляду починаючи зі дня затримання і фактично до моменту ухвалення Вищою інстанцією 10 лютого 2016 року стосовно заявниці виправдального вироку, заявниця ОСОБА_2 знаходилась у стані нервового напруження та страху під загрозою незаконного засудження та незаконного покарання, що тривало майже два роки.

Крім того, під час розгляду справи заявниця ОСОБА_2 перебувала у стані вагітності, а нервова напруга суттєво вплинула на перебіг вагітності, а також на розвиток її дитини. Така постійна психологічна напруга завдала значних моральних страждань, в звязку з чим заявниця за цей період не одноразово зверталась до лікувальних закладів та перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що підтверджується доказами, які наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під варту або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно з частиною 1 статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.5,6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову

діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що

призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено нижчу межу розміру місячного відшкодування моральної шкоди, яка не може бути меншою ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Разом з тим, відшкодування моральної шкоди, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за один місяць є мінімальною дозволеною законом межею, в той час верхня межа не встановлена.

Оскільки факт безпідставного перебування ОСОБА_1 під слідством та судом в період з 14 травня 2014 року по 10.02.2016 рік є безумовною підставою для відшкодування їй моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, (стаття 13 вказаного Закону).

Оскільки факт безпідставного перебування заявниці під слідством та судом протягом 22 місяців (травень 2014 року лютий 20146 року) достовірно встановлений, так як відносно неї весь цей період діяв запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає обгрунтованими доводи позову про те, що довготривале перебування в статусі підозрюваного та обвинуваченого негативно вплинуло на звичайний уклад життя заявниці, призвело до погіршення її репутації серед колег та знайомих, в цілому у суспільстві, ускладнило можливість підтримувати нормальні життєві зв'язки, зокрема, спілкуватися з близькими родичами, тобто, зумовило моральні страждання і переживання, тому суд приходить до висновку, що доводи заяви про щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає доведеними та обґрунтованими.

Так як Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено нижчу межу розміру місячного відшкодування моральної шкоди, яка не може бути меншою ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, суд приймає за основу для розрахунку розміру заподіяної моральної шкоди мінімальну заробітну плату в розмірі, що був встановлений станом на час розгляду справи, а саме 3 723,00 гривень за кожен місяць, що є безумовною підставою для відшкодування заявниці моральної шкоди в розмірі 81 906,00 гривень (22 місяці * 33 7123,00 грн.).

Разом з тим, відшкодування моральної шкоди, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за один місяць є мінімальною дозволеною законом межею, в той час верхня межа не встановлена.

Між тим, приймаючи до уваги надані сторонами докази, суд вважає, що загальний розмір моральної шкоди підлягає зменшенню виходячи з наступного.

Як роз'яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 9 вказаної Постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред'явлення заяви, враховуючи значну тривалість кримінального провадження відносно заявниці, обмеження її в зв'язку з цим в можливості вільно пересуватися територією України та виїжджати за її межі, необхідність здійснювати додаткові заходи з метою захисту від пред'явленого обвинувачення, що в сукупності свідчить про створення значних складнощів для неї в організації повсякденного укладу життя, необхідності змінювати свої звички та бажання, суд визнає, що заявлена до стягнення заявницею ОСОБА_5 сума моральної шкоди є завищеною, тому враховуючі вищезазначені встановлені обставини, вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 гривень, яка не є невиправдано або необгрунтовано завищеною.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище. суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є доведеними, обґрунтованим, та такими, що підлягають частковому задоволенню в чати сні стягнення моральної шкоди.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 3 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.92 року № 6; Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 року № 4; Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року; Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04 березня 1996 року; Постановою Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст.23, 1167, 1176 ЦК, ст.ст.13, 15,16, 263, 264, 258, 259, 260 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 135 000,00 гривень.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 500 000,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: