АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 755/14205/17

Апеляційне провадження 22-ц/796/5708/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Невідомої Т.О.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

в с т а н о в и л а :

у/н справи № 755/14205/17 № а/п 22-ц/796/5708/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з останнього на свою користь аліменти у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 21.09.2017 року довічно.

В обґрунтування позову зазначала, що є інвалідом II групи та потребує стороннього догляду, арозмір пенсії є недостатнім для придбання необхідних ліків та сплати комунальних послуг. Відповідач є її сином, має стабільний дохід, проте матеріальну допомогу їй не надає.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.05.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що розмір її пенсії 1 347 грн не забезпечує її природні потреби та потребу в систематичному придбанні ліків, сплати комунальних послуг. Вона потребує амбулаторного лікування. Відповідач має високі заробітки, проте матеріальну допомогу не надає. Вважає, що судом надано неправильну оцінку доказам та безпідставно не застосовано ст. ст. 202,205 СК України.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подавав.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом II групи загального захворювання, перебуває на обліку в Лівобережному ОУПФУ м. Київ (Дніпровський) та отримує пенсію у розмірі 1 452 грн. Відповідач є сином позивачки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пенсії позивачки забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Для виникнення у дітей відносно батьків аліментного зобов'язання необхідна наявність таких юридичних фактів у їх сукупності: родинний зв`язок батьків і дітей; непрацездатність батьків; потреба батьків у матеріальній допомозі. За відсутності хоча б одного з наведених фактів аліментне зобов'язання не виникає.

Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. Потреба батьків у матеріальній допомозі має визначатися відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відтак, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом.

Відповідно до довідки Лівобережного ОУПФУ від 07.09.2017 року та довідки Головного УПФУ в м. Києві від 04.05.2018 року розмір пенсії позивачки з травня 2017 року складає 1 412 грн.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягай встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Згідно із Законом України &qun ;Про Державний бюджет України на 2017 рік&q? Д; та Законом України &qu20;Про Державний бюджет України на 2018 рік&q? Д; прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність з 01.05.2017 по 30.11.2017 року складав 1 312 грн, з 01.12.2017 року по 30.06.2018 року - 1 373 грн.

Оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції розмір пенсії позивачки перевищував розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову є правильними. У такому разі позивачку не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 1 ст. 202 СК України.

Збільшення надалі розміру прожиткового мінімуму, у разі відсутності підвищення розміру пенсії позивачки є підставою для звернення з новим позовом до суду про стягнення аліментів, проте не є підставою для задоволення даного позову, оскільки рішення ухвалюється з урахуванням обставин, які існують на час розгляду справи, а не на підставі обставин, які виникнуть в майбутньому після ухвалення рішення судом першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 17.07.2018 року.

Головуючий

Судді