АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3657/17Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/510/18 Доповідач - Міщій О.Я.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Шуманська С.П.

з участю ОСОБА_2, його представника - адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/3657/17 за апеляційними скаргами ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник - адвокат ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2018 р., ухвалене в м. Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Дзюбич В.Л., за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", комунального підприємства "МІСЬКАВТОТРАНС" Тернопільської міської ради, третьої особи - ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 р. ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із указаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 25.08.2015 року навпроти будинку №96 по вул. Ст. Бандери в м. Тернополі водій КП «МІСЬКАВТОТРАНС» ОСОБА_6, керуючи автобусом «Богдан А091» державний номерний знак НОМЕР_1, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7

Позивачі вказали, що від отриманих травм ОСОБА_7,- їхня дружина та мати, загинула.

Порушене за даним фактом кримінальне провадження №0002327 постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області від 30.11.2016 року закрите за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Крім того, позивачі зазначили, що на момент ДТП водій ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з КП «МІСЬКАВТОТРАНС», а його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА», тому із урахуванням останньої заяви про зменшення позовних вимог просили стягнути в їх користь з КП "Міськавтотранс" по 100000 грн. компенсації завданої моральної шкоди кожному та стягнути з ПраТ "Страхова компанія "Провідна" в користь ОСОБА_2 31230 грн. витрат на встановлення надмогильного пам'ятника.

Відповідач КП «МІСЬКАВТОТРАНС» Тернопільської міської ради подав відзив на позов, в якому зазначив, що в ході розслідування у кримінальному провадженні №0002327 встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась із-за грубої необережності потерпілої ОСОБА_7, яка раптово вийшла на проїзну частину дороги, не впевнившись у відсутності транспортних засобів. Враховуючи те, що у діях водія ОСОБА_6 не встановлено порушень Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв'язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, просив відмовити у задоволенні позову про стягнення з КП «МІСЬКАВТОТРАНС» моральної шкоди.

ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» у письмових запереченнях просило відмовити у задоволенні позову , посилаючись на те, що в порушення вимог ЗУ "Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року позивачі не звертались до страхової компанії з вимогою про виплату відшкодування, в діях водія застрахованого транспортного засобу відсутня вина у скоєнні ДТП, тому відсутній обов'язок щодо відшкодування шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2018 р позовні вимоги задовольнити частково. Стягнуто із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (03049, м.Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25, код 23510137) в користь ОСОБА_2 31230 гривень витрат, понесених на спорудження надгробного пам'ятника.

Стягнуто із комунального підприємства «МІСЬКАВТОТРАНС» Тернопільської міської ради (46027, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вул. Тролейбусна, будинок 9, 35069244) в користь ОСОБА_2 30000 гривень грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто із комунального підприємства «МІСЬКАВТОТРАНС» Тернопільської міської ради (46027, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вул. Тролейбусна, будинок 9, 35069244) в користь ОСОБА_4 30000 (Тридцять тисяч) гривень грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто із комунального підприємства «МІСЬКАВТОТРАНС» Тернопільської міської ради (46027, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вул. Тролейбусна, будинок 9, 35069244) в користь ОСОБА_5 30000 (Тридцять тисяч) гривень грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25, код 23510137) в дохід держави 640 гривень судового збору.

Стягнуто із комунального підприємства «МІСЬКАВТОТРАНС» Тернопільської міської ради (46027, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вул. Тролейбусна, будинок 9, 35069244) в дохід держави 640 гривень судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, а також ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять рішення суду в частині стягнення моральної шкоди змінити, стягнути з комунального підприємства «МІСЬКАВТОТРАНС» в їх користь не по 30000 грн., а по 100000 грн. компенсації заподіяної моральної шкоди, посилаючись на те, що розмір стягнутого судом грошового відшкодування не повністю відповідає характеру правопорушення та глибині душевних страждань, яких вони зазнали внаслідок втрати дорогої людини.

Також апеляційну скаргу подало приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПРОВІДНА», яке просило скасувати рішення суду в частині задоволення позову про стягнення з товариства в користь ОСОБА_2 31230 гривень витрат, понесених на спорудження надгробного пам'ятника, посилаючись на те, що позивач відповідно до вимог ЗУ "Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року не звертався до страхової компанії про відшкодування вказаних витрат, а також не подав документів, які б підтверджували понесені витрати на спорудження пам'ятника. Крім того, задовольняючи позов у цій частині, суд не врахував, що загальний розмір відшкодування за спорудження надгробного пам'ятника не може перевищувати 12 мінімальних місячних заробітних плат, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У відзиві представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» залишити без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Представник вказав, що страхова компанія визнала право позивача на отримання страхового відшкодування, відповідач не посилався на п. 27.3 Закону України "Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV у своїх запереченнях на позов, тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши сторони, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» підлягає до задоволення.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась за участі водія комунального підприємства "МІСЬКАВТОТРАНС" Тернопільської міської ради - третьої особи ОСОБА_6, позивачам заподіяно моральну шкоду, яку стягнув з відповідача в розмірі по 30000 грн. у користь кожного, тобто на загальну суму 90000 грн.

Із указаним висновком слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та зібраним матеріалам справи.

Як встановлено судом, 25.08.2015 року близько 09 год.30 хв. третя особа - водій комунального підприємства "МІСЬКАВТОТРАНС" Тернопільської міської ради ОСОБА_6, керуючи автомобілем «Богдан А091», на проспекті Степана Бандери в м.Тернополі допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7, яка в результаті ДТП померла.

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області від 30.11.2016 року кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв'язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, тобто за відсутності в діях водія порушень правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть ОСОБА_7

Як указано в постанові, причиною настання дорожньо-транспортної пригоди були обставини, які пов'язані із раптовим виходом пішохода ОСОБА_7 на проїзну частину дороги, в порушення пунктів 4.10,4.14 ПДР України, які зобов'язували її перед виходом на проїзну частину, із-за будь-яких об'єктів, що обмежують оглядовість, впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються, та забороняли виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, унаслідок чого водій автобуса «Богдан А091» ОСОБА_6 об'єктивно не був спроможний її виявити, а відтак був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду. Таким чином, в діях водія ОСОБА_6 не встановлено порушень вимог ПДР України, які б перебували у прямому причинно-наслідковому зв'язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, чи призвели до її виникнення.

Позивачі вказаних обставин не заперечували.

Як вбачається із матеріалів справи, на момент ДТП ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах із КП «МІСЬКАВТОТРАНС» Тернопільської міської ради, що стверджується наказом про прийняття на роботу №196-К від 09.07.2015 року.

У відповідності до положень ст. ст. 16, 23 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів.

Згідно ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особі, відшкодовується її чоловікові(дружині), батькам(усиновлювачам), дітям(усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю- ч.2 ст.1168 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових(службових) обов'язків.

Як зазначено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого - ч.5 ст.1187 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Як зазначено у п. 7 даної постанови при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Судом установлено, що від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень ОСОБА_7- дружина позивача ОСОБА_2 та мати позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 померла на місці пригоди.

При таких обставин, враховуючи те, що на момент ДТП водій ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах із КП «МІСЬКАВТОТРАНС» Тернопільської міської ради, яке є законним володільцем транспортного засобу, і відповідач не довів, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої, суд прийшов до вірного висновку про те, що з відповідача слід стягнути в користь позивачів моральну шкоду, завдану смертю члена їхньої сім»ї.

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При визначенні розміру завданої моральної шкоди суд, відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України, врахував характер правопорушення, ступінь вини відповідача, який є власником джерела підвищеної небезпеки. Також суд урахував глибину моральних страждань позивачів, пережитих ними у зв'язку із непоправною втратою близької людини, необхідних зусиль для налагодження подальшого життя, тому прийшов до правильного висновку, що в користь позивачів слід стягнути з КП «МІСЬКАВТОТРАНС» Тернопільської міської ради грошове відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 90000 гривень, тобто по 30000 гривень кожному із позивачів.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про те, що суд не повністю врахував обставини справи, тому стягнув занадто малу суму грошового відшкодування моральної шкоди, якої вони зазнали внаслідок смерті дорогої людини.

У зв'язку з цим колегія суддів звертає увагу на пояснення відповідача КП «МІСЬКАВТОТРАНС» Тернопільської міської ради, який вказав, що розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню у зв'язку із грубою необережністю потерпілої ОСОБА_7, яка в порушення пунктів 4.10, 4.14 Правил дорожнього руху України перед виходом на проїзну частину дороги не впевнилась у відсутності транспортних засобів, що наближаються, унаслідок чого водій автобуса «Богдан А091» ОСОБА_6 об'єктивно не був спроможний її виявити, а відтак був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду.

Оскільки суд, вирішуючи спір, врахував усі обставини справи, в тому числі взяв до уваги грубу необережність потерпілої ОСОБА_7, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та стягнення з комунального підприємства «МІСЬКАВТОТРАНС» Тернопільської міської ради в їх користь моральної шкоди в більшому розмірі.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4358980 від 03.07.2015 року цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки «Богдан А091», державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА».

Згідно ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (заподіювачів шкоди).

У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1. ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року(надалі-Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом установлено, що ПрАТ Страхова компанія «ПРОВІДНА» згідно заяви позивача ОСОБА_2 відшкодувало йому моральну шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_7, у розмірі 14616 грн ( а.с. 80).

Крім того, суд стягнув з ПрАТ Страхова компанія «ПРОВІДНА» в користь позивача ОСОБА_2 31200 гривень витрат на спорудження надгробного пам'ятника на могилі дружини ОСОБА_7

Задовольняючи позов у цій частині, суд виходив з того, що відповідно до наданих квитанцій ТзОВ «Терноліт» від 20.06.2017 року та від 09.08.2017 року ОСОБА_2 поніс витрати на придбання та установку надгробного пам»ятника в сумі 31200 гривень.

Однак, погодитись з таким висновком суду неможливо, оскільки рішення суду у цій частині не відповідає вимогам матеріального права.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно п. 27.4 ст.27 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Представник відповідача ПрАТ Страхова компанія «ПРОВІДНА» зазначив у апеляційній скарзі, що позивач ОСОБА_2 не звертався до страхової компанії із заявою щодо відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника та не подавав документів, що підтверджують такі витрати.

Позивач ОСОБА_2 під час розгляду справи в апеляційному суді підтвердив вказані обставини і пояснив, що звертався до страховика лише з приводу відшкодування моральної шкоди, яку й отримав.

Суд при розгляді справи не врахував зазначені обставини та вимоги закону і не взяв до уваги те, що згідно п. 27.4 ст.27 Закону №1961-IV страховик здійснює відшкодування особі на спорудження надгробного пам'ятника лише за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати.

Оскільки ОСОБА_2 не звертався до страхової компанії із заявою щодо відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника та не подав документів, що підтверджують такі витрати, висновок суду про те, що відповідач ПрАТ Страхова компанія «ПРОВІДНА» порушив права ОСОБА_2, які підлягають захисту судом, не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Також суд не врахував, що розмір відшкодування на спорудження надгробного пам'ятника стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку про те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та дійшов невірного висновку про задоволення позову, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Доводи представника адвоката ОСОБА_3 про те, що страхова компанія визнала право позивача на отримання страхового відшкодування колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи видно, що відповідач визнав право ОСОБА_2 лише на отримання моральної шкоди згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4358980 від 03.07.2015 року. При цьому представник відповідача у своїх запереченнях на позов, посилаючись на Закон України "Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вказані обставини справи та вимоги закону, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» слід задовольнити. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21.03.2018 р. в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» 31230 грн. витрат на спорудження пам'ятника - скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про стягнення 31230 грн. витрат на спорудження надгробного пам'ятника - відмовити.

Відповідно до вимог ст.141, ч.1 ст. 382 ЦПК України слід провести розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із переглядом справи в апеляційному суді.

Згідно ч.7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як видно з матеріалів справи, позивачі згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору в усіх інстанціях звільняються.

Тому, підлягає скасуванню рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2018 р. в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» в дохід держави 640 грн. судового збору, оскільки ці витрати компенсуються за рахунок держави.

Крім того, необхідно компенсувати приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ПРОВІДНА» судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 960 грн. згідно платіжного доручення № 0018463 від 18 квітня 2018 року за рахунок держави в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст.374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник - адвокат ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2018 р. в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» 31230 грн. витрат на спорудження пам'ятника - скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про стягнення 31230 грн. витрат на спорудження надгробного пам'ятника - відмовити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2018 р. в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» в дохід держави 640 грн. судового збору - скасувати.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 960 грн. згідно платіжного доручення № 0018463 від 18 квітня 2018 року компенсувати приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ПРОВІДНА» за рахунок держави в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2018 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 23 липня 2018 року .

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій