Ухвала

Іменем України

12 липня 2018 року

місто Київ

справа № 520/7054/16

провадження № 61-38511ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 червня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000, 00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів за період з грудня 2015 року до день ухвалення рішення із розрахунку 3 000, 00 грн щомісячно.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2017 року позов задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500, 00 грн, починаючи з грудня 2015 року та до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено щодо визначення розміру стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000, 00 грн щомісячно, починаючи з грудня 2015 року та до досягнення сином повноліття, тобто до 05 червня 2017 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1 762, 00 грн.

Відповідно до пункту 3 статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Предметом спору в цій справі є вимога про стягнення аліментів. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Додатково Верховним Судом враховано, що судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Касаційна скарга не містить посилання на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) 19 грудня 1997 року, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2017 року та постанова Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2018 року ухвалені у малозначній справі й не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження не може бути розглянуто судом, оскільки Верховний Суд визнав цю справу малозначною, а отже, такою, рішення в якій не підлягають касаційному оскарженню. Наведе дає підстави для висновку про відсутність правових підстав для вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, що не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний