САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2514/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22.06.2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Самарської районної в м. Дніпро ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2018 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Самарської районної в м. Дніпро ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначав, що відповідач є батьком її малолітнього сина, з яким вона проживала разом та вела спільне господарство з 2014 року. Дитина з моменту народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Спільно з відповідачем вона не проживає з липня 2017 року. В 2018 році приїхала з дитиною до м. Дніпро, де має постійне місце проживання та зареєстрована за адресою АДРЕСА_2. Наразі для вирішення побутових питань, а також розшуку батька дитини їй необхідно виїхати до Автономної республіки Крим, в тому числі і для проходження медичного обстеження дитини в лікарні, де вона перебуває на обліку з моменту народження. Так чинним законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її в'їзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким дозволити їй тимчасово вивезти до Автономної республіки Крим неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Сімферополь АРК, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, до досягнення дитиною 16-тирічного віку та дозволити їй оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина.

10.05.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження у справі (а.с.14).

Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій вона підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти заочного розгляду справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, у зв'язку з чим суд вважає за можливе застосувати положення ст.ст.280-281 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2017 року, актовий запис № 3 (а.с.6).

Позивач має намір виїхати до Автономної республіки Крим, в тому числі і для проходження медичного обстеження дитини в лікарні, де вона перебуває на обліку з моменту народження та для розшуку батька.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Виходячи зі змісту ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

На теперішній час позивачка має намір поїхати разом із дитиною до Автономної республіки Крим з метою її оздоровлення та проходження медичного обстеження дитини в лікарні, де вона перебуває на обліку з моменту народження, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька малолітнього сина, позивачка це зробити не може.

Судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітнього сина ОСОБА_2 за межі України для тимчасового перебування.

Отже виходячи з положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» суд вважає за необхідне частково задовольнити позов та надати дозвіл на оформлення проїзного документа для виїзду до Автономної республіки Крим малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, строком до 31.12.2019 року.

Керуючись ст.141 СК України, ст.313 ЦК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-283ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (АРК, АДРЕСА_1) третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Самарської районної в м. Дніпро ради (м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, 51) про надання дозволу на виїзд дитини за кордон задовольнити частково.

Надати малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на тимчасовий виїзд до Автономної республіки Крим, в супроводі матері - ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, строком до 31.12.2019 року.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення всіх документів, пов'язаних із виїздом до тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев