Провадження № 2/522/2563/18
11 липня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.
при секретарі Соболевій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Одеська міська рада про визнання права власності за набувальною давністю, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою з позовними вимогами: визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 48,0 кв.м, житловою площею 29,37 кв.м.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що вона з 1994 року відкрито, добросовісно та безперервно володіє та користується належним раніше ОСОБА_3 (до 13.06.2004 року), а сьогодні ОСОБА_2 майном 1/3 часткою квартири за адресою: АДРЕСА_2, підтримує її у належному стані, сплачує усі необхідні житлово-комунальні послуги, проводить ремонтні роботи та інш. Власник квартири ОСОБА_4 постійно проживає та зареєстрований за постійним місцем проживання за адресою: Російська федерація, м. Брянськ, провулок Менжинського, буд. 33. За весь час користування вказаною часткою квартири на її адресу ані від ОСОБА_3, ані від ОСОБА_3Б, жодні претензії щодо володіння та користування належною їм часткою квартири не надходило. У звязку з чим вона вважає, що за нею повинно бути визнано право власності на вказану частку квартири за набувальною давністю.
Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив справу слухати у його відсутність.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав заяву, в якій визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просить розглядати справу за його відсутності.
Представник Одеської міської ради в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином
Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
В ході судового розгляду справи встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2, належала на праві спільної часткової власності у рівних частках (по 1/3) ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.07.1995 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів.
У 1994 році ОСОБА_3 переїхала на постійне місце проживання Російська Федерація, Калужська область, Перемишльський район, с.Нижнє Алопово, буд. 32.
13.06.2004 року ОСОБА_3 померла. Її смерть у встановленому законом порядку зареєстрована Відділом ЗАГС Перемишльського району Управління ЗАГС Калужської області, про що 17.06.2004 року складено запис акту про смерть №134, що підтверджується Свідоцтвом про смерть.
Після її смерті відкрилася спадщина. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після її смерті є її онук - відповідач по справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає та зареєстрований за постійним місцем проживання за адресою: Російська федерація, м. Брянськ, провулок Менжинського, буд. 33, та є її єдиним правонаступником.
Відповідач визнав факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та належності йому в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 13.06.2004 року, спірної 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2.
З 1994 року позивач відкрито, добросовісно та безперервно володіє та користуюся спірною 1/3 часткою квартири за вищевказаною адресою, підтримує її у належному стані, сплачує усі необхідні житлово-комунальні послуги, проводить ремонтні роботи, жодні претензії щодо володіння та користування вказаною часткою квартири на адресу позивача не надходило.
Вказані обставини також були визнані відповідачем.
Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.
В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
Відповідно до ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, а у разі його порушення, невизнання або його оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідно до п.13 Постанови відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Відповідно до п.14 Постанови рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України від 13.10.2011 року «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду у випадках, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не могла знати, що володіє річчю незаконно.
Згідно з інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, що задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності певних умов, а саме: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність, відкритість, давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.
Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти 1/3 частиною квартири за адресою: АДРЕСА_2, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Керуючись ст.ст. 12, 76-80, 82, 206, 247, 259, 263 -265, 268, 272, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України , ст.ст. 15, 16, 25, 316, 344, 392 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Одеська міська рада про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 48,0 кв.м, житловою площею 29,37 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя