Провадження №2/521/1855/18
«04» липня 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
Головуючого судді - Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання - Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення тимчасового жильця, -
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що їм належить право користування кімнатою № 37 гуртожитку № 1 у будинку № 36 по Адміральському проспекту у м. Одесі, на підставі постанови керівництва та президіумутеркома профсоюзу ВАТ «Одестрансстрой» за № 1-5 від 17.05.2001 року, та ордеру на жиле приміщення № 597 серія ОТС від 12.06.2001 року, виданого ОСОБА_1 із сімєю з двох осіб на право заняття жилого приміщення житловою площею 25,18 кв.м., що складається з однієї кімнати в гуртожитку № 1 за адресою: м. Одеса Адміральський проспект, будинок № 36 гуртожиток № 1 кімната № 37. Стверджують, що на даний час позивачі позбавлені можливості вільно користуватись та розпоряджатись належною їм житловою площею, оскільки в ній без належної на те правової підстави проживає відповідач ОСОБА_3
У зв'язку із тим, що між позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 жодних договорів не укладалось, в тому числі, договору піднайму жилого приміщення, передбаченого нормами ст. 91 Житлового кодексу України, а відповідачу ОСОБА_3 позивачі дозволили тимчасово проживати в кімнаті без набрання права користування житловим приміщенням, позивачі просять суд винести рішення, яким виселити відповідача ОСОБА_3 з житлового приміщення кімнати № 37 гуртожитку № 1 у будинку № 36 по Адміральському проспекту у м. Одесі, як тимчасового жильця без надання іншого житлового приміщення.
У судове засідання представник позивача не з'явився, надав через канцелярію суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу в порядку заочного провадження.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені відповідно до ст. 128 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачів суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про виселення з житлового приміщення тимчасового жильця, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом УРСР, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що на підставі Постанови керівництва та Президіумутеркома профсоюзу ВАТ «Одестрансстрой» № 1-5 від 17.05.2001 року, позивачу ОСОБА_1 з членом сімї сином ОСОБА_2, було надане житлове приміщення кімнати № 37, площею 25,18 кв.м. за адресою: м. Одеса Адміральський проспект, будинок № 36 гуртожиток № 1 кімната № 37.
Підставою для вселення у вказане житлове приміщення була Постанова № 1-5 від 17.05.2001 року та ордер на жиле приміщення № 597 серія ОТС від 12.06.2001 року, виданий ОСОБА_1 із сімєю з двох осіб на право заняття жилого приміщення житловою площею 25,18 кв.м., що складається з однієї кімнати в гуртожитку № 1 за адресою: м. Одеса Адміральський проспект, будинок № 36 гуртожиток № 1 кімната № 37.
Позивачі постійно проживали за вказаною адресою, були зареєстровані за місцем проживання, регулярно оплачували комунальні послуги і інші затрати на утримання будинку та житлової площі, що підтверджується доданими до позовної заяви матеріалами справи.
У звязку з тяжкою хворобою батьків похилого віку, позивач ОСОБА_1 була змушена більше часу проводити в квартирі своїх батьків для того, щоб здійснювати належним догляд за ними, тому дозволила відповідачу ОСОБА_3, який є знайомим позивачів по справі, та який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (тепер. назва вулиці ОСОБА_4), буд. № 11, тимчасово проживати в кімнаті № 37 по Адміральському проспекту, будинок № 36 у м. Одесі без стягнення плати за користування приміщенням. Також всі затрати по сплаті комунальних послуг сплачували позивачі по справі, про що свідчать копії квитанцій, які знаходяться в матеріалах справи.
В серпні 2017 року позивачі поставили питання про виселення відповідача ОСОБА_3 з кімнати № 37 по Адміральському проспекту, буд. № 36 у м. Одесі, але відповідач зволікав з виселенням і між ними виник конфлікт, після чого обидві сторони звертались до органів поліції зі скаргами. 01 вересня 2017 року сторони, досягли домовленості про те, що відповідач ОСОБА_3 звільнить кімнату до 11 вересня 2017 року, про що відповідач написав власноруч заяву від 01.09.2017 року на імя начальника Малиновського ВП м. Одеси ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_5
Свою обіцянку звільнити приміщення кімнати № 37 по Адміральському проспекту, буд. № 36 у м. Одесі, відповідач ОСОБА_3 до теперішнього часу не виконав, тому позивачі звернутись до суду з позовом про виселення відповідача з житлового приміщення.
Згідно із ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися о суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Згідно із ч. З ст. 116 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами жодних договорів не укладалось, в тому числі, договір найму жилого приміщення, передбачений нормами ст.158 Житлового кодексу України.
Отже, у відповідача відсутні будь-які правові підстави користування кімнатою №37, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Адміральський проспект, будинок № 36 гуртожиток № 1 кімната № 37.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Статтею 98 ЖК України передбачено, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Відповідачами до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядились на власний розсуд.
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про виселення тимчасового жильця з житлового приміщення, підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір у справі складає 640,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду у повному обсязі, та підлягають до стягнення з відповідача.
На підставі ст.ст. 98, 128, 130ЖК УРСР, 391,396 ЦК України, керуючись ст. ст. 12,13, 81, 259, 223, 264, 280,284 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення тимчасового жильця - задовольнити.
Виселити ОСОБА_3 з кімнати № 37 будинку № 36 по Адміральському проспекту, у м. Одесі без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складений 04 липня 2018року.
ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ