Категорія 49 Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут цивільну справу №234/11139/17

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 квітня 2018 року,

(суддя Лутай А.М., рішення ухвалено в місті Краматорську Донецької області, повний текст рішення складений 16.04.2018 року),-

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 05 червня 2012 року він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. В 2015 році він зробив на відповідачку заповіт й з того часу між ними почали виникати з різних причин суперечки, внаслідок чого спільне життя стало неможливим, вони припинили сімейні стосунки і невдовзі ОСОБА_2 пішла від нього. Вважає, що їх сімя розпалась остаточно і примирення між ними неможливе. Просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені: шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 05 червня 2012 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №211, - розірвано; прізвище відповідачки після розірвання шлюбу залишено «Мирошниченко»; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, в позові ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на неповне зясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування процесуальних норм права; апелянт вважає, що суд не в повній мірі зясував фактичні відносини подружжя та таким чином помилково встановив, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного із них; розглядаючи позов її чоловіка суд з належною ретельністю не зясував взаємовідносини сторін, не прийняв заходів до примирення подружжя, не знайшов належним та необхідним відкласти розгляд справи, щоб надати можливість примиритися; апелянт вважає, що шлюб подружжя може бути судом розірваний тільки в тому випадку, коли суд з урахуванням конкретних обставин справи прийде висновку, що предявлення позову про розлучення викликано глибоко обміркованими і обґрунтованими причинами, що подальше збереження сімї буде суперечити моралі і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя; при розгляді справи суд не в повній мірі зясував, що, не зважаючи на різницю у віці, вони мешкали в одній квартирі, мали всі права та обовязки як подружжя; той факт, що до ОСОБА_1 приходили соціальні робітники, не є підставою для розірвання шлюбу; її чоловік з йому тільки відомих причин приховав від соціальних працівників, що він є чоловіком одруженим; вона особисто попередила та проінформувала відповідні служби, що немає потреби приходити, тому що як жінка вона піклується про свого чоловіка, виконує як хатню роботу, так і інші вимоги чоловіка, приховуючи, що він людина хвора, тільки вона особисто займалась його лікуванням, доглядом та іншими побутовими негараздами; допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що вона та ОСОБА_1 мешкали разом однією сімєю.

У відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; на його переконання суд першої інстанції в повній мірі зясував всі обставини подання позову і прийняв вірне рішення; все, на що звертає увагу апелянт, не відповідає дійсності, тому що усі думки направлені тільки на те, як заволодіти його квартирою; усі ці шість років, які пройшли після реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 живе окремо від нього і де живе, йому не відомо, оскільки за зазначеною нею адресою проживає її матір.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 (а.с. 115) та ОСОБА_1 (а.с. 113).

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, зясувавши фактичні відносини подружжя, виходив з того, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Такі висновки суду є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом 05 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №211.

З урахуванням пояснень позивача та відповідачки суд вважав встановленим, що сторони у справі не проживають однією сімєю приблизно пять років, шлюбні відносини не підтримують, живуть окремо, спільного господарства не ведуть, у звязку з чим суд дійшов висновку, що сімя сторін розпалася остаточно і не може бути поновлена, примирення неможливе.

Пояснення відповідачки ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що позивачка доглядає за позивачем, піклується про нього, суд оцінив критично та не прийняв їх до уваги, оскільки такі пояснення спростовуються наданою до суду копією договору, укладеного 30.07.2017 року між Територіальним центром соціального обслуговування Краматорської міської ради та ОСОБА_1 про надання останньому безкоштовних соціальних послуг, визначених індивідуальним планом.

Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглядаючи справу суд першої інстанції дотримався зазначених вимог законодавства, повно, всебічно та обєктивно перевірив доводи позивача, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними і підлягають задоволенню. При цьому суд першої інстанції перевірив також заперечення відповідачки і надав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є безпідставними.

З апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що вона не згодна з рішенням суду першої інстанції, оскільки суд ретельно не зясував взаємовідносини сторін, не прийняв заходів до примирення подружжя.

Проте, всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції надав належної оцінки запереченням відповідачки і навів обгрунтування, чому доводи відповідачки не можуть бути прийняті судом. Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді позивачкою не спростований висновок, до якого дійшов суд при розгляді справи.

Наведені відповідачкою доводи свідчать про те, що її відношення до позивача зводилось до догляду за ним як за старою хворою людиною, а не як до чоловіка. Так, в суді першої інстанції (згідно технічного запису судового засідання), відповідачка пояснювала, що вона здійснювала за позивачем догляд протягом шести років: прала речі, прибирала в квартирі, приносила продукти; в період знаходження в зареєстрованому шлюбі вона проживала то у мами, до у дочки; постійно з позивачем проживала не довго, оскільки знаходитися разом в однокімнатній квартирі незручно. Заперечуючи проти розірвання шлюбу відповідачка посилалась на те, що вона звикла до позивача і якщо не вона, то хто буде за ним доглядати.

В той час як шлюб це добровільний, рівноправний союз між жінкою і чоловіком, спрямований на створення сім'ї. Шлюб суспільно визнаний і санкціонований юридично, чи звичаєвим правом союз, який має на меті створення сім'ї, її легалізацію в суспільстві. Шлюб це соціальна форма відносин між чоловіком і жінкою, яка історично змінюється. Через шлюб суспільство впорядковує і санкціонує їх статеве життя, встановлює подружні і батьківські права й обов'язки.

Проте у відносинах між позивачем і відповідачкою такі ознаки відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи з дня подачі позовної заяви і до дня ухвалення рішення пройшло вісім місяців, проте, відповідачкою не надано будь-яких доказів того, що вона за цей час приймала будь-які дії для примирення. Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був надати строк для примирення, є безпідставними.

Отже, судом першої інстанції всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази; судом дана оцінка належності, допустимості, достовірності наданим сторонами доказів, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності і у апеляційного суду немає підстав для їх переоцінки.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення його без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 квітня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 12.07.2018 року.

ОСОБА_5 Санікова