Дата документу 06.07.2018 Справа № 554/1762/18
Провадження № 2/554/1650/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2018 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючої судді Троцької А.І.,

при секретарі Зайцевій Я.А.,

за участю представника позивача адвокат ОСОБА_1

представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк»ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки неукладеним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати договір іпотеки б/н від 20 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», , неукладеним.

В обґрунтування позову зазначав, що 20 серпня 2007 року між ОСОБА_6 та «Приватбанк» було укладено кредитний договір № PLLAGA00000096. 20 серпня 2007 року на забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та «Приватбанк» було укладено договір іпотеки б/н. Також позивачем було підписано заставну, однак вона не була підписана та зареєстрована відповідачем. «ПриватБанк» не була видана заставна позивачу, що підтвердилось в судовому засіданні по справі № 554/3315/15-ц. Так, в судових засіданнях першої та касаційної інстанції суд та позивач неодноразово просив «ПриватБанк» надати оригінал заставної для огляду, втім так і не отримав задоволення вказаного клопотання. Крім того, в рішенні Апеляційного суду Полтавської області по справі № 554/3315/15-ц від 12 листопада 2015 року зазначено, що не видача заставної за договором може бути розглянута як порушення його умов, але не як підстава для його недійсності. Аналогічна позиція уже була підтримана в Постанові Апеляційного суду Полтавської області від 05 лютого 2018 року по справі № 2/554/17218/14-ц. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, позивач вважає, що договір є неукладеними.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Надав суду відзив на позовну заяву в якій зазначав, що до видачі кредиту сторонам була надана повна інформаціяпро умови кредитування, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення тощо. Стосовно відсутності заставної в кредитній справі, відсутності відмітки про видачу заставної на оригінальних примірниках іпотечного договору, відсутність реєстрації заставної у Державному реєстрі іпотек, зазначав, що Апеляційний суд Полтавської області в своєму рішенні від 30.03.2016 року по справі № 554/17218/14-ц, встановив факт доведеності невиконання сторонами іпотечного договору положень п. 5 цього договору у частині підписання сторонами заставної. Тобто, заставна за договором іпотеки не емітувалась. Судом зазначено, що аналіз умов іпотечного договору у їх системному зв'язку із положеннями ст.ст.20-22 ЗУ «Про іпотеку» дає підстави обґрунтовано стверджувати, що невиконання сторонами іпотечного договору зобов'язання щодо оформлення заставної не може мати наслідком недійсність цього договору у цілому, а також автоматично не позбавляє іпотекодержателя права пред'явлення вимоги до іпотекодавця за умови виникнення обставин, передбачених договором та Законом. Окрім того, колегія суддів приймає до уваги, що зазначена обставина, а саме непред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» заставної, заявлялася відповідачами як одна з підстав для визнання недійсним договору іпотеки від 20 серпня 2007 року. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року, відмовлено у задоволенні позову до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 20 серпня 2007 року. Також представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки про порушення свого права він дізнався саме з моменту не підписання заставної під час укладення договору іпотеки 20.08.2007 року.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомляла, своїм право щодо надання відзиву на позов не скористалася, заперечень щодо її змісту і вимог не надала.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв, своїм право щодо надання відзиву на позов не скористався, заперечень щодо її змісту і вимог суду не надав.

Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 серпня 2007 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № PLLAGA00000096, відповідно до якого банк зобовязався видати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу банку у виді поновлюваної кредитної лінії у розмірі 535 159 доларів США на особисті потреби у сумі 500 000 доларів США, а також у розмірі 35 159 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,12 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 20 % від суми невиданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, терміном по 18.08.2017 року (а.с.13-17).

На забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки від 20.08.2007 року, предметом якого є нежитлова будівля (магазин) літери "А-2" загальною площею 606,6 кв.м., розташований за адресою: м.Полтава, вул..Куйбишева, 9-а, 1/2 частини нежитлової будівлі (магазину) належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою 06.06.2007 за реєстром № 2-590, та зареєстрованого КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інтаризатор» 07.06.2007 року в реєстровій книзі № 8 за реєстровим № 1281; 1/2 частини нежитлової будівлі (магазину) належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва №112 про право власності на нежитлову будівлю (магазин) виданого Головним Управлінням питань житлово-комунального обслуговування населення 27.01.2004 року, та зареєстрованого КП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" 30.01.2004 року в реєстровій книзі № 8 за реєстровим № 1281. 20 серпня 2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 зареєстровано заборону відчуження на вказане нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 5515937 ( а.с.7-11).

Пунктом 5 Договору іпотеки встановлено, що одночасно з укладенням цього договору, іпотекодавці та позичальник підписують в одному оригінальному екземплярі заставну і передають її іпотекодержателю. Після підписання заставної іпотекодержатель реєструє іпотеку та заставну в Державному реєстрі заставних (а.с.7).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а саме щодо видачі заставної або її відсутності, а відтак договір іпотеки є неукладеним. З цих підстав, на його думку, необхідно зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити з Єдиного реєстру заборон запис від 20.08.2007 року щодо реєстрації заборони відчуження.

Суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, дана норма закону надає право сторонам у договорі врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами, і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

На підставі ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами.

У відповідності до п. 1 оскаржуваного договору його предметом є надання іпотекодавцями в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 33.3 цього Договору, в безпечення виконання зобовязань Позичальника перед Іпотекодержателем.

Пунктом 33.1. Договору іпотеки передбачено також, що предметом цього Договору є надання Іпотекодавцями в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п 33.3 Договору, в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_6.

Згідно п. 33.2 Договору за цим Договором іпотекою забезпечується виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором від 20.08.2007 року за № PLLAGA00000096.

Зі статті 375 ЦК України вбачається, що іпотека є видом застави, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави припинення іпотеки, а саме іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, з інших підстав, передбачених цим законом. При цьому зміна основного зобов'язання не є підставою припинення відносин іпотеки.

Статтею 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Законом N 898-ІV введено новий механізм іпотечного кредитування - це можливість видачі за іпотечним договором заставної, що є цінним папером, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов'язанням за умови, що воно підлягає виконанню в грошовій формі, а у разі невиконання основного зобов'язання - право звернути стягнення на предмет іпотеки (ст. 20). Заставна не може видаватися, якщо іпотекою забезпечене грошове зобов'язання, суму боргу за яким на момент укладення іпотечного договору не визначено і яке не містить критеріїв, що дозволяють визначити цю суму на конкретний момент.

Право на видачу заставної набувається лише в разі, якщо це передбачено іпотечним договором. Згідно зі ст. 18 Закону N 898-ІV інформація про посилання на видачу заставної або її відсутність є істотною умовою іпотечного договору, у разі відсутності якої іпотечний договір може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ЦПК суди повинні розглядати питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

Згідно ст. 20 ЗУ «Про іпотеку» заставна - це іпотечний цінний папір, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов'язанням, за умови, що воно підлягає виконанню в грошовій формі, а в разі невиконання основного зобов'язання - право звернути стягнення на предмет іпотеки. Заставна оформлюється, якщо її видача передбачена іпотечним договором. Після державної реєстрації іпотеки оригінал заставної передається іпотекодержателю, якщо інший порядок передачі заставної не встановлено іпотечним договором. Заставна не є емісійним цінним папером. Облік заставних у банках здійснюється у порядку, встановленому Національним банком України, за правилами, що застосовуються для обліку забезпечених іпотекою кредитів.

У відповідності до ст. 21 ЗУ «Про іпотеку» заставна складається в письмовій формі в одному примірнику на бланку стандартної форми, яка встановлюється Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку. На всіх оригінальних примірниках іпотечного договору робиться відмітка про видачу заставної. Залежно від предмета іпотеки (нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва) заставна повинна мати візуальні відмінності, встановлені Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку. Заставна підписується іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Водночас суд, при вирішенні спору по суті, враховує вимоги ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16.09.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи ОСОБА_6, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено в задоволенні позову. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12.11.2015 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін, встановлено і в силу ст. 81 ЦПК України не потребує доказування, що при укладенні оспорюваного договору іпотеки сторонами досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору. Оскаржуваний договір іпотеки в п. 5 містить посилання на видачу заставної, а отже вимоги ст.. 18 Закону України «Про іпотеку» дотримані, не видача заставної за договором може бути розглянута як порушення його умов, а не як підстава для його недійсності.

Також, з матеріалів справи слідує, що рішенням Октябрського районного суду від 02.03.2015 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на нерухоме майно нежитлову будівлю за адресою м. Полтава. вул. Куйбишева 19-а. Постановою Верховного суду від 20.06.2018 року, якою скасовано постанову апеляційного суду Полтавської області від 05.02.2018 року,і залишено в силі рішення суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлено, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

За таких обставин, суд приходить до висновку , що при укладенні договору іпотеки між сторонами досягнуто всіх істотних умов, що підтверджується їх особистими підписами, вони укладалися сторонами добровільно, на підставі власного волевиявлення.

Не заслуговують на увагу твердження представника позивача, щодо відсутності заставної за оспорюваним договором іпотеки і відповідно недотримання істотних умов договору, оскільки в договорі іпотеки в п. 5 міститься посилання на видачу заставної, що є обовязковою умовою за ст. 18 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 81, 137,141,229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки неукладеним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Апеляційного суду Полтавської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_1, адреса: м. Полтава, вул. П.Тичини, буд.16.

Відповідачі:

ПАТ КБ «ПриватБанк», адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ - 14360570.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_1.

Третя особа ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, адреса: АДРЕСА_1.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави ОСОБА_9