АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/12088/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.

секретар Тодоряк Г.Д.

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Комунальна медична установа «Міська стоматологічна поліклініка»

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 14 травня 2018 року

в справі за позовом ОСОБА_1

до Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» про стягнення недорахованої заробітної плати (головуючий в 1-й інстанції Чебан В.М.)

встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» про стягнення недорахованої заробітної плати.

Позовні вимоги обгрунтовував слідуючими обставинами.

Згідно наказу №2 від 05.01.1987р. він прийнятий на роботу в КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» на посаду зубного техніка.

Наказом №06-нв від 02.02.2015р. позивача було переведено з 1,0 ставки на 0,75 ставки техніком зубним ортопедичного відділення. Позивач зазначав, що відповідачем допускаються порушення положень, які визначені

Провадження 22-ц/794/722/18 Категорія 53/55

Статутом та вимог чинного законодавства, щодо виплати йому заробітної плати, а саме те, що йому нараховується та виплачується заробітна плата, розмір якої менший за встановлену законом та Статутом поліклініки мінімальну заробітну плату, а також, що ним не виконуються норми виробітку по вині відповідача.

ОСОБА_1 зазначав, що питання про навантаження роботою техніків зубних вже вирішується тривалий час керівництвом поліклініки.

Позивач стверджував, що на сьогоднішній день робота поліклініки поставлена таким чином, що видача нарядів на виконання робіт техніками зубними продовжується покладатися на лікарів - стоматологів-ортопедів ортопедичного відділення. Таким чином, розподіл зубопротезних робіт між техніками зубними є нерівномірним.

Крім того, на підставі колективного звернення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» наказом Управління охорони здоров'я Чернівецької міської ради від 06.07.2017р. №159 було створено комісію, якою встановлено, що відповідно до КзПП (ст.111, ст.113) зубні техніки регулярно перебувають у вимушеному «простої» не з власної вини. Керівником установи ситуація не аналізується та не приймається ефективні управлінські рішення для покращення ситуації.

Вважає, що ненадання йому, як зубному техніку замовлень на виготовлення зубних протезів свідчить про умисне невиконання відповідачем обов'язків працедавця.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь недоплачену заробітну плату за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2017 року в розмірі 25987,48 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 14 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача вказує, що невиконання плану УОП(умовних одиниць праці) було викликано тим, що ОСОБА_1 як зубному техніку, не було надано лікарями-стоматологами достатньо нарядів на виконання робіт та адміністрацією поліклініки не вчинено будь-якій дій щодо забезпечення позивача роботою, що призвело до недоотримання ним належної заробітної плати.

Також апелянт зазначає, що є неправомірними посилання відповідача на те, що виключно лікарі-стоматологи несуть відповідальність перед пацієнтами за якість та строки виконання робіт, а також за гарантійний термін експлуатації протезів зубних та саме тому виключно лікарям-стоматологам належить право визначення зубного техніка.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що не встановлено порушення відповідачем норм Статуту та вимог законів, що регулюють порядок оплати праці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу №2 від 05.01.1987р. прийнятий на роботу в КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» на посаду зубного техніка та наказом №06-нв від 02.02.2015р. позивача було переведено з 1,0 ставки на 0,75 ставки техніком зубним ортопедичного відділення, що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно довідки про доходи позивачу у 2015 року нараховано заробітну плату в розмірі 16282,03грн., у 2016 року позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 13702,05грн. та у 2017 року позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 4164,08 грн.

Пунктом 1.1 Статуту, затвердженого рішенням 58 сесії Чернівецької міської ради №1466 від 14.10.2010р., визначено, що КМУ Міська стоматологічна поліклініка є бюджетною установою охорони здоровя, заснованою на власності територіальної громади м.Чернівців, яка повністю утримується за рахунок коштів міського бюджету та є неприбутковою.

Засновником установи є Чернівецька міська рада. Координацію діяльності Установи здійснює управління охорони здоровя Чернівецької міської ради (п.п.1.3., 1.5 Статуту). Засновник здійснює свої права Установи через департамент економіки міської ради, а в частині оперативного керівництва діяльністю Установи через управління охорони здоровя міської ради.

У складі установи функціонує ортопедичне відділення із зуботехнічною лабораторією на умовах госпрозрахунку. Ортопедичне відділення має окремий розрахунковий рахунок в органах Державного казначейства України (п.6.7 Статуту).

Отже, хоча й сама установа утримається коштами місцевого бюджету та є неприбутковою, про те в її складі зуботехнічна лабораторія діє на умовах госпрозрахунку.

На підставі частин 9 та 12 розділу І Переліку платних послуг, які надаються в державних і комунальних закладах охорони здоровя та вищих медичних навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 1996 р. № 1138, платним є зубне протезування та стоматологічна допомога, що подається населенню госпрозрахунковими відділеннями, кабінетами закладів охорони здоров'я.

При цьому, на час прийняття Статуту 06.07.1995р. з подальшими змінами до його затвердження в новій редакції 14.10.2010р. без врахування змін до законодавства, що регулюють діяльність таких установ, на нормативному рівні поняття госпрозрахунку було визначено у п. 1.9 Інструкції про порядок використання і обліку позабюджетних коштів бюджетних установ та звітності про них, затвердженої Наказом ГУ Державного казначейства України від 11.08.1998р. № 63: госпрозрахунок діяльність, заснована на самоокупності та самофінансуванні. Самоокупність покриття витрат за рахунок власних доходів від реалізації товарів і послуг. Самофінансування здійснення розширеного відтворення за рахунок чистого прибутку

без залучення бюджетних асигнувань та основних засобів і матеріальних цінностей, придбаних за цей рахунок.

Таким чином, з моменту створення закладу за Статутом і за умовами, на яких приймалися зубні техніки на роботу, оплата їх праці здійснювалась за рахунок самоокупності та самофінансування без бюджетних асигнувань, що спростовує обґрунтування позову про наявність будь-яких умисних дій в недоплаті чи можливостей у адміністрації установи здійснювати доплату за відрядно-преміальною системою до ставки чи тарифікації з метою приведення до її мінімального розміру.

При цьому, за загальновідомими фактами зменшення кількості пацієнтів та обставинами, які склалися на ринку надання стоматологічної допомоги внаслідок державного регулювання та збільшення ліцензування у звязку з переходом на конкурентні засади, це призвело до значного збільшення чисельності медичних закладів з наданням такого виду послуг. Правила прийому пацієнта лікарем-стоматологом із залученням, при необхідності за протоколом лікування, професійних навичок зубного техніка в ланцюгу лікар - зубний технік - лікар, не передбачають організацію прийому пацієнтів зубними техніками, тому що вони не є лікарями, а відповідальність за надане лікування залишається виключно за лікарем, що надає йому право у виборі техніка та виключає участь в цьому ланцюзі адміністрації установи.

В цих умовах головним лікарем установи вживалися заходи щодо регулювання діяльності установи шляхом зменшення кількості зубних техніків, проте органом оперативного управління КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» в особі управління охорони здоровя ЧМР від 18.11.2015р. зобовязано головного лікаря ОСОБА_3 скасувати наказ щодо скорочення чисельності працівників техніків зубних.

Згідно п.6.19 Статуту умови праці та відпочинку працівників Установи визначаються відповідно до чинного законодавства України. Персонал Установи підлягає соціальному та пенсійному забезпеченню в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України. Заробітна плата працівників Установи не може бути нижчою за встановлений чинним законодавством України мінімальний рівень заробітної плати.

Наказом Міністерства охорони здоровя України та Міністерства праці та соціальної політики України №308/519 від 05.10.2005 року « Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» затверджено Умови оплати праці оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери (а.с.44-45) та відповідно затверджено тарифікаційний список працівників ортопедичного відділення відповідача з 01.08.2017р.

Відповідно до умов Колективного договору адміністрації та профспілкового комітету міської стоматологічної поліклініки на 2017-2018 роки: Адміністрація зобовязується створити умови для стабільної і ефективної діяльності трудового колективу для надання належного гарантованого рівня медико-санітарної допомоги, своєчасно та у повному обсязі забезпечити працівників матеріально-технічними ресурсами, необхідними для виконання трудових обовязків та створення належних умов праці. (п.2.1). Адміністрація зобовязується: Своєчасно затверджувати штатний розклад і посадові оклади працівників з діючими схемами на основі Єдиної тарифної сітки. (п.4.8.1.)

Відповідно до цього, помилковим є твердження апелянта, що адміністрація установи крім створення належних умов праці, що передбачає відповідне робоче місце, та забезпечення матеріально-технічними ресурсами, що включає устаткування та матеріали для роботи, повинна була ще й забезпечувати замовленнями (пацієнтами).

Крім того, встановлено, що це питання виносилося на обговорення трудового колективу.

Згідно пункту 4.9 зазначеного Колективного договору у поліклініці для лікарів ортопедичного відділення і зубних техніків встановлено відрядно-преміальну оплату праці, при якій для вказаних працівників розмір заробітної плати визначається від фактично виконаних обсягів робіт. Решта працівників отримує заробітну плату у розмірі посадового окладу встановленого штатним розписом установи.

Відповідно до пункту 2.3. посадової інструкції техніка зубного в КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» технік зубний зобовязаний виконувати виробничий план.

Наказами №79 від 26.11.2014р. «Про норми навантаження технікам зубним ортопедичного відділення»; №80 від 26.11.2014р. «Про норми навантаження лікарів-стоматологів-ортопедів, техніків зубних»; №94 від 29.12.2014р. «Про норми навантаження» та №06 від 13.01.2017р. «Про зміну посадових окладів», які є діючими, встановлено, що розмір заробітної плати зубних техніків прямо-пропорційний виконанню плану умовних одиниць праці (надалі УОП).

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Положеннями ст.94 КЗпП України, ст.1, 2, 4 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи і організації і максимальним розміром не обмежується. До складу заробітної плати входить: 1) основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників; 2) додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Згідно із ст.97 КЗпП України та ст.15 ЗУ «Про оплату праці» оплата праці працівників на підприємствах, в установах і організаціях здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці, яка може провадитися як за результатами індивідуальних, так і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.90 КЗпП України при відрядній оплаті праці розцінки визначаються виходячи з установлених розрядів роботи, тарифних ставок (окладів) і норм виробітку (норм часу). Відрядна розцінка визначається шляхом ділення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на погодинну (денну) норму виробітку. Відрядна розцінка може бути визначена також шляхом множення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на встановлену норму часу в годинах або днях. Разом з цими, пунктами 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016р. №1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600грн. Пунктом 5 розділу II ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016р. №1774-VII1 встановлено, що до внесення змін до колективних договорів угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 21 ЗУ «Про оплату праці» визначено, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника (частина 2 статті 21 ЗУ «Про оплату праці»).

Зазначені нормативні документи спростовують твердження позивача, що оплата праці за відрядно-преміальною системою суперечила Статуту чи нормам законодавства.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що норми виробітку при відрядній оплаті праці технікам зубним ортопедичного відділення в КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» привязано до виконання ними плану умовних одиниць праці, а заробітна плата позивача безпосередньо залежить від обсягу виконаних робіт та відсотків виконання виробничого плану. Розміри нарахованої та виплаченої заробітної плати позивача у спірний період були нижчим за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати (прожиткового мінімуму) лише у звязку з не виконанням ним місячної норми праці (плану УОП).

Між сторонами спору щодо нарахування оплати за практично виконаний план не було.

Розглядаючи доводи апелянта про те, що зубні техніки регулярно перебувають у вимушеному простої не з власної вини, колегія суддів вважає за необхідне навести наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства. Однак, жодного акту щодо фіксації простою КМУ «Міської стоматологічної поліклініки» виявлено (вчинено) не було, як і не було видано наказу щодо простою.

Простій це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (ст. 34 КЗпП). Простій на підприємстві може статися або з вини роботодавця, або з вини працівника. Період простою незалежно від його причини має бути оформлений наказом керівника по підприємству. Згідно норм ст. 113 КЗпП, простоєм слід вважати як призупинення роботи одного працівника, так і призупинення роботи структурного підрозділу чи всього підприємства.

У законодавстві не визначено, які документи треба укладати в момент введення простою. Разом з тим для врегулювання трудових відносин з працівниками та правомірності нарахування зменшеного розміру заробітної плати під час простою, його запровадження варто оформлювати актом простою та наказом керівника підприємства. Законодавчо установленої форми акту простою немає, тому він складається у довільній формі. В ньому мають фіксуватися причини, що зумовили призупинення роботи, пропозиції щодо подолання наслідків простою та шляхи виходу з нього, а також дати початку та ймовірного закінчення простою. Акт може бути підписано начальником відповідного структурного підрозділу, керівником служби організації праці та заробітної плати, керівником служби охорони праці, керівником відділу кадрів, керівником юридичної служби, страховим експертом з питань охорони праці та іншими особами. Цей документ має затвердити керівник підприємства, після цього видається наказ про введення простою.

З відомостей про виконання плану умовних одиниць зубними техніками за період з 21.12.2014р. по 20.12.2017р. вбачається, що частиною працівників (зубними техніками) постійно (систематично) перевиконуються плани УОП.

Таким чином, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що в ортопедичному відділенні КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» відсутній простій в роботі зубних техніків по вині керівництва установи, так як отримання нарядів на виконання робіт залежить виключно від професійних здібностей зубних техніків, а також лікарів-стоматологів, виключно які несуть відповідальність за якість та кінцевий результат роботи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, не вбачає, що в установі мав місце чи вводився простій, що виключає застосування до спірних відносин ст.113 КЗпПУ, а позов з підстав передбачених ст. 111 КЗпП України, позивачем подано не було.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що передбачені законодавством підстави для виплати позивачу заробітної плати в розмірі більшому, ніж встановлена законом та відповідними угодами, відсутні, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення недоплаченої відповідачем заробітної плати на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, однак їх не спростовують.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :