АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1137/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року

м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2

з участю секретаря: Торопенко Н.М.

учасники справи:

ФОП ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 14 травня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_6 до державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_7, заінтересовані особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_5, державне підприємство «СЕТАМ» про визнання звіту про незалежну оцінку майна недійсним,

ухвала постановлена під головуванням судді Побережної Н.П.,

повний текст ухвали складено 18 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою про визнання звіту про незалежну оцінку майна недійсним, мотивуючи тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області знаходиться зведене виконавче провадження №54725601, яке об'єднує в себе виконавчі листи, видані Шполянським районним судом Черкаської області, про стягнення із скаржника на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ПАТ «КБ «Надра», боргу в сумі близько 500 000 грн.

Постановою від 18.09.2017 року на виконання постанови заступника начальника ГТУЮ з питань виконавчої служби - начальника УДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_8 від 14.08.2017 року про передачу матеріалів виконавчих проваджень, було призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_5 для визначення ринкової вартості 1/2 частини нежитлової будівлі магазину в м. Шпола по вул. Соборна (Леніна), 24.

Вважаючи вказані вище постанови протиправними скаржником 27.09.2017 року було подано скаргу, в порядку ст.383 ЦПК України, до Шполянського районного суду. Ухвалою суду від 28.09.2017 року було прийнято до розгляду скаргу та одночасно зупинено стягнення за виконавчими листами №2-476 від 07.09.2012 року та №2/710/335/2013 від 02.08.2013 року.

Не зважаючи на вказані вище обставини, державним виконавцем Лисенком М.А. продовжуватись вчинятись дії, направлені на реалізацію нерухомого майна боржника, що в наслідку і привело до того, що 14.11.2017 року скаржник отримав поштою висновок про ринкову вартість майна.

Скаржник вважає, що звіт ФОП ОСОБА_5 за №DVS170929-01 від 29.09.2017 року є недійсним, оскільки ФОП ОСОБА_5 не було оглянуто із середини об'єкт дослідження, оскільки до звіту не додано жодної фотографії належної скаржникові частини нежитлового приміщення, з якого наочно було б видно стан і вигляд будівлі із середини. До звіту додано лише декілька фото зовнішнього вигляду будівлі, чого недостатньо для належно проведеної оцінки.

Поряд з тим, оцінювач у п.2.1 розділу 2 та в розділі 3 звіту зазначив неправдиву інформацію про те, що ним особисто відвідано та виконано усі процедури пов'язані із візуальним обстеженням, вибірковими обмірами, замірами.

Звіт про оцінку майна не містить відповідних пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання оцінки у зв'язку з неможливістю особистого огляду об'єкта оцінки.

Крім того недійсність звіту полягає і в тому, що для оцінки об'єкту нерухомості та визначення його ринкової вартості було взято порівняльний підхід. Для порівняння виділено 4 «аналогічних об'єкти», що знаходяться в інших населених пунктах (м. Жашків, м. Корсунь-Шевченківський та в Уманському районі).

Також із таблиці розрахунків, яка міститься в звіті, за допомогою якої оцінювач визначає ринкову вартість 1 кв.м. нежитлового приміщення, належного скаржникові, чомусь робиться поправка на торг, сукупні поправочні коефіцієнти тощо. Однак, звернення стягнення на нерухоме майно у порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості є примусовим, тобто не є результатом домовленості сторін. Тому, застосовані оцінювачем поправки, в тому числі знижка у вигляді торгу, не узгоджується із правилами щодо оцінки арештованого у межах виконавчого провадження майна.

Недійсність звіту на думку скаржника полягає і в тому, що оцінювачем крім порівняльного підходу було проаналізовано у звіті і дохідний підхід, однак жодного слова у про те, чому розмір вартості об'єкту нерухомості, отриманий внаслідок даного підходу (а це на 87 000 грн. більше) не визначений як ринкова вартість, оцінювачем не надається.

ОСОБА_6 просив суд визнати недійсним та скасувати звіт про незалежну оцінку 1/2 частини нежитлової будівлі магазину за № №DVS170929-01 від 29.09.2017 року, складений субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5

До завершення розгляду даної скарги зупинити реалізацію шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам» арештованого майна, а саме 1/2 частини нежитлової будівлі магазину, розташованої в м. Шпола по вул. Соборна (Леніна), 24 (лот 249317).

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 15 травня 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду у травня 2018 року ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і просить скасувати ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 15 травня 2018 року та задовольнити вимоги, що викладені у скарзі про визнання звіту про незалежну оцінку майна недійсним, у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на порушення Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440 року, що були допущені оцінювачем ОСОБА_5 при складанні звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, що належить апелянту.

А саме, ОСОБА_6 зазначає, що оцінювач для застосування порівняльного методу визначення вартості обєкта взяв для порівняння обєкти, які розташовані в іншій місцевості, також безпідставно застосовано коригуючи ціну чинник, як торг у 10 %.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні скарги безпідставно зазначив, що він не скористався своїм правом звернення щодо рецензування звіту відповідно до положень ст. 13 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

ОСОБА_6 направив до суду заяву про перенесення розгляду справи, так як він не може прибути в апеляційний суд 11.07.2018 року на 08.30 годин в звязку з відсутністю доріг в Смілянському районі, а його адвокат зайнятий в іншому судовому засіданні. Документів, які б підтверджували зайнятість адвоката ОСОБА_6 не надано. Відсутність хороших доріг в Смілянському районі не є поважною причинною не явки до суду, так як таким дорогами користуються всі жителі України. Крім того, ОСОБА_6 міг скористатись можливістю розгляду справи в режимі відеоконференції, чим користувалась ФОП ОСОБА_5 при розгляді даної справи в суді першої інстанції.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційний суд Черкаської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Черкаського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_6 прийшов до висновку, що діями державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_7 та оцінювачем ОСОБА_5 не порушено права, законні інтереси скаржника та відсутні правові підстави для визнання звіту про незалежну оцінку майна недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно з постановою про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ЗВП №54725601 від 18.09.2017 року, виданою державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_7, ОСОБА_5 було призначено експертом, субєктом оціночної діяльності - субєктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання зведеного виконавчого провадження №54725601 про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості на користь юридичних та фізичних осіб (а.с.21).

23.09.2017 року ФОП ОСОБА_5 було складено звіт № DVS170929-01 про незалежну оцінку 1/2 частини нежитлової будівлі-магазину загальною площею 533,2 кв.м., за адресою Черкаська область, м. Шпола, вул. Соборна (Леніна), 24. Вартість зазначеної будівлі визначена у розмірі 602 550,00 грн. (а.с.4-16).

28.09.2017 року Шполянським районним судом Черкаської області було постановлено ухвалу про прийняття до розгляду скарги ОСОБА_6 до заступника начальника ГТУЮ з питань виконавчої служби - начальника УДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_8, державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_7, про визнання неправомірними рішень субєктів оскарження, якою зупинено стягнення за виконавчими листами №2-476 від 07.09.2012 року та 2/710/335/2013 від 02.08.2013 (а.с.22-23).

Відповідно до заявки №9480 від 08.11.2017 року щодо реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів 14.06.2016 року було накладено арешт на майно ОСОБА_6, а саме на 1/2 частину нежитлової будівлі-магазину, вартістю 602 550,00 грн. (а.с.17).

Положеннями ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Аналогічне положення міститься у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. ст. 1, 57 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

У п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення дії або бездіяльність держаного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

При цьому суди мають враховувати, що субєкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному проваджені, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним субєкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та субєктом оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Статтею 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно з п. п. 1, 6 ст. 9 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2003 року № 1440 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Національний стандарт №2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою КМУ від 28 жовтня 2004 №1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

У п. 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» закріплено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, пунктом 52 Постанови передбачено, що оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов'язані з об'єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Положеннями п.п. 15, 16 Постанови КМУ №1440 від 10 вересня 2003 року «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» визначено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об'єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що в оскаржуваному звіті при порівняльному підході було взяті обєкти для порівняння лише з одного інформаційного джерела та обєкти для порівняння були взяті з іншої місцевості, а не з населеного пункту де розташовано обєкт нерухомості що оцінюється. Відсутність в районному центрі обласного підпорядкування м. Шпола аналогічних обєктів нерухомості не є підставою для відмови в визначенні вартості обєкта нерухомості та не є суттєвими для визначення вартості обєкта нерухомого майна, оскільки попит на дані обєкти нерухомості в аналогічних районних центрах Черкаської області є практично одинакові та не має значення для визначення вартості обєкта.

В разі непогодження боржника ОСОБА_6 з результатами оцінювання майна, він мав право звернутися з заявою про рецензування звіту.

Нормами ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що рецензування звіту про оцінку майна, є формою оціночної діяльності, яка полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

Проте судом першої інстанції правильно встановлено, що скаржник не звертався щодо призначення рецензування звіту про оцінку майна.

Доводи апеляційної скарги, що ЗУ « Про виконавче провадження» , діє в редакції чинній із 06 жовтня 2016 року, а ЗУ ««Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» діє в редакції ще з 26 листопада 2015 року, то підлягає застосування закон, що є більш новим за датою прийняття, не може бути взято до уваги., оскільки обидва нормативно-правові акти є чинним на момент розгляду справи в суді і регулюються відносини, що є предметом спору, тому підлягають до застосування.

Колегія суддів, аналізуючи вказані норми Закону, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у разі незгоди із результатами оцінки майна, ОСОБА_6 мав право звернутися із клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна.

За змістом статей 12, 33 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.

Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовому висновку Верховного Суду, зробленому Великою Палатою 13.03.2018 року у справі № 914/881/17.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 14 травня 2018 року залишити без задоволення, а ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді Б.Б. Вініченко

ОСОБА_9

ОСОБА_2

Повний текст постанови складено 11 липня 2018 року.