Справа № 200/4202/14-ц
Провадження № 6/200/41/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

при секретарі: Санжаровській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», заінтересовані особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Постійно діючий міжрегіональний Суд при Асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» у складі третейського судді Карчагіна Сергія Володимировича про скасування рішення третейського суду від 01.07.2010 року,-

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, та просив, з урахуванням вимог заяви про уточнення вимог від 25.03.2014 року, скасувати рішення Постійно діючого міжрегіонального Суду при Асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» від 01.07.2010 року.

Свої вимоги скаржник обґрунтував тим, що вказаним рішенням третейського суду задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, визнано дійсним шлюбний договір в частині надання утримання (виплати аліментів на дитину) та стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1300000 грн. Вказане рішення порушує інтереси ТОВ «Кей- Колект», який є кредитором ОСОБА_1, та у справі про банкрутство ОСОБА_1, яка розглядається господарським судом Дніпропетровської області, грошові вимоги ТОВ «Кей Колект» ухвалою суду від 25.02.2014 року віднесено до третьої черги задоволення вимог кредиторів. Скаржник вказує, що справа виходить із сімейних правовідносин, отже не підвідомча третейському суду.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2014 року (суддя Бібік М.М.) у задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект» про скасування рішення третейського суду відмовлено, в звязку з тим, що спір розглянуто третейським судом в межах своєї підвідомчості (а.с. 79-81).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково, ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2014 року скасовано, передано питання щодо заяви ТОВ «Кей-Колект» про скасування рішення третейського суду на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 03 червня 2016 року прийнято до провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», заінтересовані особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Постійно діючий міжрегіональний Суд при Асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» у складі третейського судді Карчагіна Сергія Володимировича про скасування рішення третейського суду від 01.07.2010 року, призначено справу до розгляду.

Заінтересована особа ОСОБА_2 26.08.2016 року надала заперечення на заяву ТОВ «Кей-Колект», в якій зазначила, що рішенням третейського суду інтереси ТОВ «Кей-Колект» не порушено, а також спір, який був переданий на розгляд третейському суду, не є справою, що виникає із сімейних правовідносин. Просить відмовити у задоволенні заяви.

Згідно повторному автоматичному розподілу справ між суддями від 27.02.2017 року зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 01 березня 2017 року прийнято до провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», заінтересовані особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Постійно діючий міжрегіональний Суд при Асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» у складі третейського судді Карчагіна Сергія Володимировича про скасування рішення третейського суду від 01.07.2010 року, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні

У судове засідання заявник не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, вимоги, викладені в заяві про скасування рішення третейського суду, підтримав.

Заінтересовані особи в судове засідання не зявились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до наступного.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого міжрегіонального Суду при Асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» від 01.07.2010 року у складі третейського судді Карчагіна С.В. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про визнання шлюбного договору подружжя в частині надання утримання (виплата аліментів) на дитину дійсним та стягнення за ним коштів.

Вказаним рішенням визнано дійсним шлюбний договір подружжя в частині надання утримання (виплата аліментів) на дитину від 19.04.2007, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, без наступної його нотаріальної реєстрації. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 300 000 грн. на утримання (аліменти) дитини за шлюбним договором подружжя в частині надання утримання (виплата аліментів) на дитину.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 389-1 ЦПК України, в редакції чинній на момент подання заяви, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 454 ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом.

Враховуючи, що Цивільним процесуальним кодексом України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, не передбачена можливість передачі справи за інстанційною підсудністю, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду заяви Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

Суд дослідив доводи ТОВ «Кей-Колект» про те, що оскаржуваним рішенням третейського суду порушено його інтереси, та прийшов до висновку, що доводи заявника є обгрунтованими.

Так, в матеріалах справи наявна копія рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2012 року у справі № 2-79/2011, яким задоволено позов ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 014 046 грн., а також судові витрати.

Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» є кредитором ОСОБА_1. При цьому з матеріалів справи вбачається, що у провадженні господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа № 24/5005/10848/2012 про визнання банкрутом фізичної особи субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, та судом визнано кредиторські вимоги ТОВ «Кей-Колект» до боржника.

Про наявність оскаржуваного рішення третейського суду заявнику стало відомо 28.02.2014 року при ознайомленні із матеріалами справи про банкрутство ФОП ОСОБА_1

Судом витребовувались з Постійно діючого міжрегіонального Суду при Асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» матеріали справи № 22/06/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про визнання шлюбного договору подружжя в частині надання утримання (виплата аліментів) на дитину дійсним та стягнення за ним коштів (а.с. 157), однак справа до суду надана не була.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

З огляду на зазначене, враховуючи, що судом було вжито всіх необхідних заходів для найбільш повного та всебічного дослідження обставин справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів).

Відповідно до ч.2 ст.51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обовязки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Відповідно до п.1 та п.5 ч.3 ст.51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обовязки осіб, які не брали участь у справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що спір між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 виник із сімейних правовідносин, а отже вказана справа не підвідомча третейському суду.

Крім того, спір, вирішений третейським судом, стосується прав і обовязків ТОВ «Кей-Колект», який не брав участі у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 458 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Оскільки на момент прийняття рішення Постійно діючим міжрегіональним Судом при Асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» справа не була підвідомча третейському суду, крім того, третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви.

А відтак, рішення Постійно діючого міжрегіонального Суду при Асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» від 01.07.2010 року підлягає скасуванню.

Керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст. 259-261, 352-354, 454-458, 460 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», заінтересовані особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Постійно діючий міжрегіональний Суд при Асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» у складі третейського судді Карчагіна Сергія Володимировича про скасування рішення третейського суду від 01.07.2010 року - задовольнити.

Рішення Постійно діючого міжрегіонального Суду при Асоціації «Українська третейська організація підприємств та фінансових установ» від 01.07.2010 року - скасувати.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску