Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 138/1776/15-ц

провадження № 61-18322св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: Сафір Федір Олегович, Сауляк Євген Васильович, Савицький Андрій Анатолійович, Рой Володимир Леонідович,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7,

представники ОСОБА_6: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року у складі судді Цибульського О. Є. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року у складі колегії суддів: Іващука В. А., Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 січня 2008 року між банком та

ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 17 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, на строк - до 03 січня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором від 09 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки. У зв'язку із невиконанням боржником свого зобов'язання відповідно до умов договору поруки банком на адресу поручителя було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Згідно із пунктом 6 договору поруки поручитель повинен виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення.

Зазначав, що банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_5 свої зобов'язання не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором

ОСОБА_5 станом на 28 квітня 2015 року має заборгованість

у розмірі 51 373,17 доларів США, яка складається із: 12 648,47 доларів США - заборгованості за кредитом; 19 861,58 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом; 247,21 доларів США - заборгованості за комісією за користуванням кредитом; 18 615,91 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, однак вказану суму зменшено на 18 460,69 доларів США, яку було стягнуто із

ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 09 січня 2008 року за рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лютого 2011 року Різниця становить 32 912,48 доларів США, а також враховує штрафи відповідно до договору: 10,92 доларів США - штраф (фіксована частина), 1 645,62 доларів США - штраф (процентна складова).

Отже, заборгованість до стягнення становить 34 569,03 доларів США, що еквівалентно 791 285 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві просило суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 09 січня 2008 року у розмірі

34 569,03 доларів США, що еквівалентно 791 285 грн, та судові витрати. Уточнивши позовні вимоги, банк просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку: заборгованість за процентами у розмірі 16 625,31 доларів США за період з 22 листопада 2012 року по 28 квітня 2015 року та пеню у розмірі 16 486,15 доларів США за період з 10 травня 2012 року по 28 квітня 2015 року, що еквівалентно 387 424 грн 52 коп.

Під час розгляду справи, позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої банк просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за процентами у розмірі 16 625,31 доларів США, що еквівалентно 412 473 грн 94 коп., пеню у розмірі 409 021 грн 15 коп. та процентну складову штрафу у розмірі 20 623 грн 81 коп.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області

від 02 листопада 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором

від 09 січня 2008 року, що складається із: заборгованості за процентами в сумі 16 625,31 доларів США, що еквівалентно 412 473 грн 94 коп.; пені в сумі

313 808 грн 54 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, щоПАТ КБ «ПриватБанк» доведені обставини, на які банк посилався, обґрунтовуючи свої вимоги, а саме: наявність договірних відносин за кредитним договором та договором поруки, невиконання зобов'язань за цими договорами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також доведено розмір заборгованості за процентами у розмірі 412 473 грн

94 коп., штрафних санкцій (пені за прострочення виконання зобов'язання) у розмірі, який судом зменшено до 313 808 грн 54 коп. (крім штрафу 20 623 грн

81 коп.).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення міськрайонного суду є законним та обґрунтованим, висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно. Відповідачами не були виконані належним чином зобов'язання перед банком, тому рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лютого 2011 року стягнуто основний борг (тіло кредиту), відповідні відсотки, комісію, пеню та штрафи за несвоєчасність виконання зобов'язання.При цьому наявність судового рішення про задоволення вимог позивача, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Тому з відповідачів на користь банку стягнуто штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: заборгованість за процентами та пеню за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань.

У касаційнійскарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалено з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню в частині стягнення суми заборгованості з поручителя ОСОБА_6 Зазначав, що договір поруки

від 09 січня 2008 року він не підписував, на вказаному договорі міститься не його підпис, однак відповідно до задоволеного судом клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи її проведено не було. Крім того, вказував на те, що за період з 03 січня 2013 року банк не мав права нараховувати проценти ні за ставкою 14 % річних, ні за ставкою

32 % річних. Із розрахунку заборгованості вбачається, що банк нарахував пеню на тіло кредиту, відсотки та на комісію, однак умовами кредитного договору взагалі не передбачено обов'язок сплачувати комісію, тому банком нарахована пеня на платіж, який кредитним договором не передбачено. Пунктом 4.6. договору про видачу траншу та пунктом 4.6. кредитного договору передбачено обов'язок позичальника сплачувати винагороду за ведення кредитної справи в розмірі 0,105 % від суми кредиту, однак пунктом 3.6 постанови Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 визначено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо). Тому стягнення пені, нарахованої на несплачену комісію, є незаконним. Судом апеляційної інстанції не обґрунтовано підстав для стягнення пені, обрахованої всупереч умовам договору. Також, сума боргу за кредитним договором була стягнута за рішення суду від 01 лютого

2011 року, яким задоволено позовні вимоги банку та стягнуто 18 460,69 доларів США, в тому числі достроково стягнуто тіло кредиту у розмірі 13 560,18 доларів США. Доказів того, що зазначене рішення суду першої інстанції не виконано і борг не повернуто матеріали справи не містять, а відтак позивачем не доведено його право на продовження нарахування та стягнення відсотків та пені.

У липні 2017 року до суду надійшли заперечення на касаційну скаргу

від ОСОБА_5, в якому вона посилається на те, що частково не погоджується з касаційною скаргою ОСОБА_6, оскільки останній намагається визнати договір поруки від 09 січня 2008 року незаконним у зв'язку із тим, що він його не підписував, однак 13 травня 2009 року Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області ухвалив рішення, відповідно до якого відмовив ОСОБА_6 у задоволенні позову до неї та ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору поруки недійсним. Як вбачається із вказаного рішення суду, яке набрало законної сили і яке не було оскаржено ОСОБА_6 в апеляційному та касаційному порядку, в якості забезпечення кредиту їм особисто було підписано договір поруки з банком. Тому обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, посилалася на те, що вона погоджується із доводами касаційної скарги ОСОБА_6 щодо того, що судами невірно визначено розмір пені за ставками, що не відповідають умовам кредитного договору щодо нарахування винагороди за ведення кредитної справи та неправильного нарахування процентів.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що згідно кредитної угоди від 09 січня 2008 року; договору про видачу траншу від 09 січня 2008 року; додатку №1 до договору про видачу траншу від 09 січня 2008 року (а.с. 15-19) відповідач ОСОБА_5 09 січня 2008 року отримала строковий кредит у розмірі 17 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03 січня 2013 року. Вказаним кредитним договором передбачено нарахування відсотків за користування кредитними коштами, неустойки (пені та штрафів) за порушення відповідачем зобов'язань, зокрема пунктом 4 та пунктом 6 кредитної угоди.

Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки від 09 січня

2008 року, згідно з пунктом 2 якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за зобов'язанням

ОСОБА_5, які виникають з умов її кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів (а.с. 21). Згідно пунктом 4 договору у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком.

Однак, відповідачами не були виконані належним чином зобов'язання перед банком, а тому рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лютого 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 09 січня 2008 року в сумі 18 460,69 доларів США, а саме: 13 560,18 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 236,27 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 264,38 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 490,78 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 31,49 доларів США - штраф (фіксована частина); 877,58 доларів США - штраф (відсоткова складова) (а.с. 4-5). Рішення набрало законної сили. Тобто зазначеним рішенням стягнуто основний борг (тіло кредиту), відповідні відсотки, комісію, пеню та штрафи за несвоєчасність виконання зобов'язання.

Встановлено, що відповідачі продовжують невиконувати свої зобов'язання за договорами, а тому за розрахунком банку станом на 28 квітня 2015 року утворилась заборгованість, яка в межах трирічного строку (з 10 травня

2012 року) становить 16 486,15 доларів США, що еквівалентно 409 021 грн

15 коп., а також 20 623 грн 81 коп. процентну складову штрафу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Колегія суддів не може погодитися з висновком апеляційного суду щодо стягнення з відповідачів на користь банку пені, нарахованої на тіло кредиту, відсотки та комісію,однак умовами кредитного договору взагалі не передбачено обов'язок сплачувати комісію, тому банком нарахована пеня на платіж, який кредитним договором не передбачено.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у справі, неправильно застосував норми матеріального права. Тому ухвала судуапеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

При новому розгляді судом апеляційної інстанції має бути врахована правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якої визначено право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У цих правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта