Справа № 761/3191/13-ц
Провадження № 4-с/761/211/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дяченко Є.В., заінтересовані особи: ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

02.05.2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Дяченко Є.В., у якій просить визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця щодо нерозгляду клопотання стягувача та зобов'язати головного державного виконавця звернутися до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за фактом неправомірного відчуження майна боржника та службового підроблення документів для зняття арешту і припинення розшуку майна боржника, а саме транспортного засобу марки «Mazda 3», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2.

Свою скаргу представник заявника обґрунтовує тим, що на виконанні у Ірпінському МВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження № 46795556 з примусового виконання виконавчого листа № 761/3191/13-ц, виданого 09.08.2013 року Шевченківським районним судом м.Києва, за яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з 06.02.2013 року і до досягнення повноліття кожної дитини. 27.04.2018 року заявник звернувся до головного державного виконавця Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Дяченко Є.В. з клопотанням про неправомірне відчуження рухомого майна боржника, яке перебувало під арештом на підставі постанови державного виконавця. Разом з тим, посилаючись на те, що головним державним виконавцем допущена неправомірна бездіяльність, оскільки подане клопотання у встановленому законом порядку ним не розглянуто, а тому представник заявника вважає, що вказаною бездіяльністю порушені права заявника, у зв'язку з чим звернувся з даною скаргою до суду.

Заявник в судове засідання не з'явився, однак його представник через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності державного виконавця та заінтересованої особи.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на виконанні у Ірпінському МВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження № 46795556 з примусового виконання виконавчого листа № 761/3191/13-ц, виданого 09.08.2013 року Шевченківським районним судом м.Києва, за яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з 06.02.2013 року і до досягнення повноліття кожної дитини.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, а саме листа Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 10.04.2015 року № 791/11, в ході вжитих заходів примусового виконання рішення державним виконавцем у рамках вказаного виконавчого провадження у порядку ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову від 18.10.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку направлено для подальшого виконання до УДАІ м.Києва.

Також, оскільки за боржником ОСОБА_4 зареєстрований транспортний засіб, державний номерний знак НОМЕР_2, державним виконавцем у рамках вказаного виконавчого провадження в порядку ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову від 27.03.2014 року про розшук майна боржника, а саме марки «Mazda 3», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, яку направлено для подальшого виконання до УДАІ м.Києва.

Разом з тим, відповідно до інформації отриманої від стягувача, яка також підтвердилась відомостями з відповідних пошукових систем, встановлено, що арештований та оголошений у розшук відділом ДВС Шевченківського МУЮ у м.Києві транспортний засіб марки «Mazda 3», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, при наявності діючого арешту з оголошеною забороною на відчуження та діючим оголошеним розшуком, в супереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», боржником ОСОБА_4 06.12.2014 року знято з обліку та 18.12.2017 року відчужено та перереєстровано.

27.04.2018 року заявник звернувся до головного державного виконавця Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Дяченко Є.В. з клопотанням про неправомірне відчуження рухомого майна боржника, яке перебувало під арештом на підставі постанови державного виконавця, однак клопотання у встановленому законом порядку ним не розглянуто та не вжито передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний серед іншого здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

При цьому, згідно зі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

При цьому, вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини зазначені у ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, судом встановлено, що належний боржнику ОСОБА_4 транспортний засіб марки «Mazda 3», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, на який постановами державного виконавця ДВС Шевченківського МУЮ у м.Києві від 18.10.2013 року та 27.03.2014 року накладено арешт з оголошенням заборони на відчуження та оголошено розшук, було знято з обліку 06.12.2014 року та 18.12.2017 року відчужено та перереєстровано за іншим власником, з порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

Положеннями ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Разом з тим, ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний у тому числі розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

При цьому, після надходження від стягувача клопотання, у якому було зазначено про обставини неправомірного відчуження арештованого майна боржника, головний державний виконавець його у встановленому законом порядку не розглянув та не вжив передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України регулює диспозитивність судового процесу.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, головним державним виконавцем доводи представника заявника належними та допустимими доказами не спростовано.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що головним державним виконавцем Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Дяченко Є.В. клопотання стягувача від 27.04.2018 року у встановленому законом порядку не розглянуто та не вжито передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення, суд вважає, що вказана бездіяльність головного державного виконавця є неправомірною, та такою, що порушує права заявника на судовий захист, та приходить до висновку про зобов'язання головного державного виконавця звернутись до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за фактом неправомірного відчуження майна боржника та службового підроблення документів для зняття арешту і припинення розшуку транспортного засобу боржника.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дяченко Є.В., заінтересовані особи: ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дяченко Є.В. щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 27.04.2018 року про неправомірне відчуження рухомого майна боржника, яке перебувало під арештом на підставі постанови державного виконавця, заявленого у виконавчому провадження № 46795556.

Зобов'язати головного державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дяченко Є.В. звернутися до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за фактом неправомірного відчуження майна боржника та службового підроблення документів для зняття арешту і припинення розшуку майна боржника ОСОБА_4, а саме транспортного засобу марки «Mazda 3», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: