АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 670/197/17
Провадження № 22-ц/792/723/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №6670/197/17 за апеляційними скаргами Аціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 02 березня 2018 року (суддя Потапов О.О.) у справі за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, суд

у с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначала, що вона є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» (тепер АТ КБ «Приват Банк», далі - Банк) і власником кредитної карти «Універсальна» НОМЕР_2. 15 лютого 2017 року о 19 год. 40 хв. невідомі особи з її карткового рахунку з використанням мережі Інтернет шахрайським способом здійснили переказ коштів у сумі 2732 грн з комісією у сумі 109,26 грн. Вона негайно зателефонувала на гарячу лінію Банку і менеджер підтвердила проведення переказу, вимагала анулювати або заблокувати вказаний платіж, оскільки ніяких дій зі своїми картами не проводила. Несанкціоновану транзакцію відповідач не заблокував та не анулював, що є порушенням прав споживача фінансових послуг. 16 лютого 2017 року звернулася в поліцію щодо скоєного проти неї кримінального правопорушення, проводиться розслідування. На вимогу про повернення несанкціоновано списаних коштів отримала відмову. Вважає, що Банк безпідставно своєчасно не призупинив завершення грошового переказу, що призвело до заволодіння її коштами.

Діями відповідача заподіяно моральну шкоду, оскільки, будучи вагітною, перенесла хвилювання, стрес, працівники Банку звинуватили її у наданні доступу до своїх даних, у зв'язку з чим перебувала на стаціонарному лікування з 20 лютого по 03 березня 2017 року.

Тому, позивач просила: визнати транзакцію щодо переказу 15 лютого 2017 року коштів у сумі 2841,26 грн, у тому числі комісія 109,26 грн з її кредитної картки «Універсальна» НОМЕР_2 нечинною та винести рішення про повернення відповідачем грошових коштів, знятих в результаті неналежно проведеної 15 лютого 2017 року транзакції шляхом їх відновлення на її рахунку у сумі 109 грн 26 коп, а також усі нараховані на суму боргу відсотки за користування кредитом, неустойки, комісії; визнати транзакцію щодо примусового стягнення 27 березня 2017 року з її соціальної карти «Універсальна» коштів у сумі 142,03 грн нечинною та винести рішення про повернення цих коштів шляхом відновлення на рахунку; стягнути на відшкодування моральної шкоди 30000 грн.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 02 березня 2018 року позов задоволено частково. Визнано транзакцію щодо переказу 15 лютого 2017 року коштів у сумі 2841,26 грн з кредитної картки «Універсальна» НОМЕР_2, належної ОСОБА_4, нечинною. Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_4 кошти у сумі 2841,26 грн шляхом відновлення їх на картковому рахунку. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

ПАТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального права. Суд не врахував, що списання коштів відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача та без будь-яких порушень з боку Банку, що у розумінні п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не є помилковим або неналежним переказом. Тому не може бути застосований п. 8 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, для відновлення залишку коштів на рахунку користувача. Несанкціонованого списання коштів з рахунку ОСОБА_4 не відбулося і Банк не несе відповідальності за шахрайські дії, вчинені в мережі Інтернет.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, просить його змінити і зобов'язавши відповідача повернути грошові кошти у сумі 142 грн 03 коп незаконно перераховані з її соціальної картки шляхом відновлення їх на картковому рахунку і стягнути пеню згідно із ст. 32.3.2 розділу 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та моральну шкоду у сумі 30000 грн. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. При задоволенні позову про визнання трансакції нечинною суд безпідставно відмовив в решті вимог. Також суд першої інстанції не оцінив усю глибину її моральних та душевних страждань через загрозу переривання вагітності внаслідок незаконних дій відповідача.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засіданні апеляційного суду кожна із сторін підтримала свою апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_4 - залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування

судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» і має у користуванні кредитну картку «Універсальна» за номером НОМЕР_2 з використанням мережі «Інтернет» та інтернет-банкінгу «Приват-24».

Позивач очікувала на грошові кошти, які мали надійти на її картковий рахунок від ОСОБА_6

15 лютого 2017 року до ОСОБА_4 на мобільний телефон зателефонувала невідома особа, яка представилася працівником Банку, у розмові з якою позивач повідомила цій особі свої персональні дані, зокрема адресу, номер картки, прізвище, ім'я та по-батькові, а також надісланий банком у SMS-повідомленні пароль, який підтверджував платіжну операцію із картки «Універсальна» НОМЕР_2 на суму 2732 грн.

Внаслідок цього 15 лютого 2017 року о 19 год. 40 хв. невстановленими особами поза волею ОСОБА_4 було здійснено переказ коштів із картки НОМЕР_2 на суму 2732 грн із комісією у сумі 109,26 грн.

Після розмови з особою, яка представилася працівником Банку, ОСОБА_4 зателефонувала до колцентру банку за номером 3700 та повідомила про ситуацію, що трапилася із вимогою анулювати або заблокувати даний платіж та заблокувати усі належні їй карткові рахунки та доступ до інтернет-банкінгу «Приват-24».

Оператором колцентру повідомлено ОСОБА_4, що платіжна операція на суму 2732 грн з її картки дійсно проведена на сторонньому сайті у мережі Інтернет, зареєстровано заявку на блокування рахунків, яка в ході розмови була виконана.

Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема аудіозаписом розмови з оператором колцентру банку та роздруківкою ПрАТ «Київстар» телефонних розмов ОСОБА_4 за номером телефону НОМЕР_1, випискою із рахунку ОСОБА_4 від 16 лютого 2017 року №K0KM-V4PU-S33M-UKFG.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_4 16 лютого 2017 року звернулася до Віньковецького відділення поліції Ярмолинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області із заявою про вчинення злочину. За результатом розгляду заяви ОСОБА_4 слідчим того ж дня було внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України (провадження №0000027).

В подальшому ОСОБА_4 звернулася до Банку із заявкою та письмовим запитом від 03.03.2017 року, за результатами яких відповідачем було встановлено порушення користувачем Умов і правил надання банківських послуг, зокрема п.1.1.2.1.12 - надання третій особі персональних даних клієнта.

Після цієї події Банк в односторонньому порядку на погашення виниклого боргу зняв особисті кошти позивача у сумі 142,03 грн із соціальної картки.

При задоволенні частини вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції помилково виходив з того, що хоча позивач своїми діями сприяла стороннім особам у доступі до її кредитної картки, але вона виправила допущену помилку, повідомивши Банк протягом встановленого строку (15 хвилин), що виключає її вину у незаконному проведенні платіжної операції, а тому не допускає автоматичне списання коштів.

Такий висновок суду не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального права, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з п. 14.3. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

На підставі пункту 14.12. статті 14 цього Закону та пункту 1 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014 року (далі - Положення), користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 9 розділу VI Положення).

Відповідно до п. 8 розділу VI Положення емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Визначення поняття «помилковий переказ» та «неналежний переказ» міститься у п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні. Помилковий переказ це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, тобто у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу.

Отже, відповідальність емітента платіжного засобу (АТ КБ «ПриватБанк») презюмується, якщо не доведено протилежне.

Саме на емітента платіжного засобу законодавством покладений обов'язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював.

Пунктами 2, 5 розділу VI зазначеного вище Положення встановлено, що користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Згідно з п. 2.1.3.5., п.2.1.3.7. Умов та правил надання банківських послуг Держатель зобов'язується:

- не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти;

- в разі оскарження Держателем платіжної операції - надати Банку докази того, що така операція була здійснена не внаслідок дій або бездіяльності, що призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію;

- не здійснювати операції з використанням реквізитів Картки після її здачі до Банку або після закінчення терміну її дії, а також Картки, заявленої як втрачена.

Власник Картки зобов'язаний уживати усіх можливих заходів для запобігання втраті Картки / ПІНа / постійного пароля / одноразових паролів.

Тому, обов'язок користувача надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші персональні дані, які дозволять за їх допомогою ініціювати та/або санкціонувати платіжну операцію поширюється як на усі перелічені дані у сукупності, так і на кожен зокрема.

Із наданого відповідачем аудіозапису розмови ОСОБА_4, що відбулася 15.02.2017 року із оператором колцентру слідує, що ОСОБА_4 повідомила сторонній особі свої персональні дані, номер банківської картки та пароль для підтвердження здійснення грошового переказу, внаслідок чого з її карткового рахунку 15.02.2017 року о 19 год. 40 хв. на сторонньому сайті в мережі Інтернет було проведено грошовий переказ із картки НОМЕР_2 на суму 2732 грн із комісією у сумі 109,26 грн.

Списання коштів із карткового рахунку позивача відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, що в розумінні п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не є неналежним переказом, а тому й п. 6 розділу VI Положення, як підстава для негайного відновлення Банком залишку коштів на рахунку користувача, у цьому випадку не може бути застосований.

Вказана обставина спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що вона стороннім особам не повідомляла номер кредитної картки, з якої було переказано кошти, а тому не несе відповідальності за здійснення цієї операції.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем доведено, а позивачем не спростовано, що грошовий переказ із банківської картки було здійснено із електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його держателя, внаслідок повідомлення ОСОБА_4 стороннім особам даних, що дозволили останнім ініціювати та здійснити такий переказ.

Подальше списання Банком коштів із соціальної карти на погашення боргу, що виник після переказу, відповідає Умовам та правилам надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

За відсутності порушень при здійсненні платіжної операції з боку Банку, його відповідальність виключається.

У зв'язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про безпідставність відмови в позиві.

Правильно встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, місцевим судом зроблено помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 в частині визнання транзакції від 15.02.2017 року щодо переказу із картки НОМЕР_2 коштів в сумі 2841 грн 26 коп нечинною та зобов'язання повернення цих коштів позивачеві шляхом відновлення на картковому рахунку.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, стягнення з Банку на користь держави судового збору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат апеляційний суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2400 грн підлягає компенсації за рахунок держави згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 02 березня 2018 року в частині задоволення позову, стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, транзакції щодо переказу коштів з кредитної карти нечинною, повернення коштів у сумі 2841 грн 26 коп ( дві тисячі вісімсот сорок одна грн 26 коп) відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Судові витрати Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у сумі 2400 грн (дві тисячі чотириста грн) компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 липня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай