Справа № 348/1790/16-ц
Провадження № 22-ц/779/862/2018
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В

суддів: Василишин Л.В., Томин О.О.

секретаря: Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 16 квітня 2018 року у складі судді Міськевич О.Я. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Верхньомайданська сільська рада Надвірнянського району про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Уточнюючи позовні вимоги позивач просив зобов»язати ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановленні межових знаків по межі між суміжними земельними ділянками, що знаходяться по вул. Береговій в с. Верхній Майдан Надвірнянського району.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно Державного акту на право володіння земельною ділянкою, виданого 17 травня 2005 року у його власності перебуває земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства в с. Верхній Майдан, пл.0,2830 га по вул. Береговій.

Рішенням Верхньомайданської сільської ради від 09.06.2016 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення, відновлення меж в натурі земельної ділянки.

Не зважаючи на те, що дана земельна ділянка перебуває у його користуванні з 1986 року, відповідач ОСОБА_1 систематично самовільно захоплює частину належної йому земельної ділянки, що підтверджено актами земельної комісії Верхньомайданської сільської ради .

Рішенням Надвірнянською районного суду від 16 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобовязано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановленні межових знаків по межі між суміжними земельними ділянками, які знаходяться по вул. Береговій в с. Верхній Майдан, Надвірнянського району згідно із земельно-кадастровим планом меж земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0003, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1851,20 грн. сплачених судових витрат.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що акти про самовільне захоплення земельної ділянки складались без її присутності, жодних повідомлень про розгляд будь-яких скарг щодо захоплення нею земельної ділянки яка належить ОСОБА_2 Верхньомайданська сільська рада їй не надсилала.

ОСОБА_1 вказує, що доказів захоплення нею земельної ділянки площею 0, 0188 га сільська рада не представила, жодних обмірів землевпорядною організацією не проводилось. Позивач самостійно встановив межові знаки та хоче захопити частину земельної ділянки, яка належить її батькові.

Апелянт вважає, що суд необґрунтовано стягнув з неї на користь позивача судові витрати які не підтверджені належними доказами.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на необґрунтованість вимог апеляційної скарги та зазначає, що позивачем представлено достатньо доказів на підтвердження позовних вимог, які відповідачем не спростовано.

Відповідно до п. 8 розд. ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечили, посилаючись на обгрунтованість висновків суду.

Представник Верхньомайданської сільської ради надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем ОСОБА_1 порушено права позивача на користування належною йому на праві власності земельною ділянкою та зобов»язано відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановленні межових знаків по межі між суміжними земельними ділянками.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом тривалого часу існує спір щодо встановлення меж між земельною ділянкою ОСОБА_2, яка перебуває у його власності та земельною ділянкою яка облікована за ОСОБА_5 батьком відповідача ОСОБА_1, яку остання обробляє.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 травня 2005 року, серії ІФ №053685 належить земельна ділянка загальною площею 0,2830 га, яка розташована в селі Верхній Майдан по вул. Береговій, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0003 (а.с. 6,7).

Рішенням Верхньомайданської сільської ради від 09.06..2016 року №53-7/4 ОСОБА_2 затверджено технічну документацію землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж у натурі земельної ділянки приватної власності площею 0,2830 га, яка розташована в селі Верхній Майдан по вул. Берегова для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту (а.с.5).

Рішенням тієї ж ради від 04.03.2016 року № 39-7/3 погоджено план зовнішніх меж землекористувача ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2830 га по вул. Берегова для ведення особистого селянського господарства, враховуючи пропозицію узгоджувальної комісії про безпідставну відмову від підпису суміжного землекористувача ОСОБА_1 (а.с. 8).

Згідно акту виходу на місце депутатської земельної комісії Верхньомайданської сільської ради від 12.08.2017 року встановлено що межові знаки встановлені проектною організацією ОСОБА_6 Йосипенко між суміжними землекористувачами земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було виявлено самовільне захоплення земельної ділянки ОСОБА_2 орієнтовно площею 0,0118 га ОСОБА_1, яка не є землекористувачем суміжної земельної ділянки (а.с.14).

Згідно виписки з погосподарської книги № 4 Верхньомайдансько сільської ради, користувачем земельної ділянки, що за адресою с. Верхній Майдан, вул. Берегова 26, являється ОСОБА_5 Разом з тим, згідно акту обстеження земельної від 12.06.2017 року, складеного депутатом Верхньомайданської сільської ради, на даний час ОСОБА_5 в с. Верхній Майдан зареєстрований, але не проживає. Даною земельною ділянкою користується його дочка ОСОБА_1 (а.с. 120, 126).

Встановлено, що ні ОСОБА_1 ні її батько ОСОБА_5 з позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, виданого на ім»я ОСОБА_2 не зверталися, а також не оскаржували рішення Верхньомайданської сільської ради від 09.06.2016 року №53-7/4 про затвердження ОСОБА_2 технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі .

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердила те, що саме вона обробляє земельну ділянку яка облікована за її батьком ОСОБА_5 та не заперечила щодо встановлення меж земельної ділянки відповідно до державного акту про право власності на землю ОСОБА_2

Разом з тим встановлено, що ОСОБА_1 не погоджуючись з встановленими межовими знаками, чинить перешкоди у користуванні належній на праві власності позивачу частині земельної ділянки, площею 0,0118 га., знищує межові знаки, не допускає позивача на земельну ділянку для використання її за цільовим призначенням та відновленню межових знаків саме у відповідності до Державного акту на право власності на землю ОСОБА_2

Заперечення ОСОБА_1 щодо правильності встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 не підтверджені будь-якими належними доказами та ґрунтуються виключно на її поясненнях про те, що таким чином ОСОБА_2 претендує на частину земельної ділянки яка перебуває у володінні її батька.

Відповідно до положень ч.1 ст. 106 та ч.1 ст. 96 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Землекористувачі зобов»язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Власник земельної ділянки або землекористувач, згідно ч.2 ст. 152 ЗК України, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_1 чинить ОСОБА_2 перешкоди у встановленні межових знаків між суміжними земельними ділянками та фактично користується частиною земельної ділянки належної останньому, то суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_2 зобов»язавши ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні його земельною ділянкою та встановленні межових знаків по межі між суміжними земельними ділянками.

Посилання апелянта на відсутність доказів захоплення нею земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0188 га не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються зібраними письмовими доказами та поясненнями свідків.

Необґрунтованими є доводи апелянта про безпідставне стягнення з неї на користь позивача понесених судових витрат у сумі 1851,20 грн. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки позивачем при зверненні з позовом до суду оплачено судовий збір у сумі 551,20 грн. (а.с.1) та за представництво інтересів позивача у суді адвокатом ОСОБА_4 згідно квитанції №0086 від 28.11.2016 року оплачено 1300 грн. (а.с.49), то ухваливши рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд правильно стягнув з відповідача понесені ним судові витрати у сумі 1851,20 грн.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 16 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_7