справа № 208/661/14-ц
№ провадження 2-зз/208/12/18
УХВАЛА

Іменем України

05 липня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ізотова В.М., за участю секретаря судового засідання Пентраковської М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування заходу забезпечення позову, застосованого ухвалою суду від 04.02.2014 року,

встановив:

До Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з клопотанням щодо скасування заходу забезпечення позову у вигляді арешту кафе-бару «Камелія», розташованого у м. Камянське, пр. Свободи, 34-В (згідно ухвали суду м. Дніпродзержинськ, пр. Леніна, б. 34-В), застосованого по цивільний справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про стягнення боргу за договором позики».

На обгрунтування своїх вимог заявник вказує, що з метою забезпечення позову ОСОБА_2 ухвалою судді Ричка С.О. від 04.02.2014 року був накладений арешт на нерухоме майно, що належало ОСОБА_3, а саме на кафе-бар «Камелія», квартиру АДРЕСА_1.

На підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 лютого 2014 року державним реєстратором Чаплинської сільради Петриківського району 14 лютого 2014 року в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 23217871 внесений запис про арешт кафе-бару «Камелія».

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики задоволені частково.

Наразі кафе-бар «Камелія», на яке згідно ухвали від 04 лютого 2014 року накладено арешт для забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 лютого 2018 року. Право власності ОСОБА_1 на кафе-бар «Камелія», розташоване в м. Кам'янському по пр. Свободи, 34-Б, зареєстроване 21 травня 2018 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним № 104, але арешт вказаного нерухомого майна перешкоджає заявнику у здійсненні його права власності.

Тому ОСОБА_1 просить суд зняти арешт з вказаного нерухомого майна.

Учасники справи у судове засідання не зявились, причини неявки не повідомили, тому суд на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Як зазначено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 за №9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позов, за яким було застосоване його забезпечення, що наразі є предметом заяви, задоволений частково. Разом з тим, як вбачається зі змісту вказаного рішення, судом в його резолютивній частині не було зазначено про скасування заходів забезпечення позову. На даний час кафе бар «Камелія» належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 лютого 2018 року. Але наявність арешту перешкоджає їй вільно розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ст.2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, в рішенні у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Враховуючи викладене та те, що на даний час правові підстав для арешту кафе-бару «Камелія» відсутні, а зазначений арешт перешкоджає ОСОБА_1, як власнику, вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 18, 81, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходу забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики,накладені на підставі ухвали судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Рички С.О. від 04 лютого 2014 року у вигляді арешту кафе-бару «Камелія», розташованого в м.Кам'янське, пр. Свободи, 34-В (адреса, зазначена в ухвалі суду: м. Дніпродзержинськ, пр. Леніна, б. 34-В).

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ізотов В. М.