Справа № 740/812/18 Провадження № 22-ц/795/811/2018 Головуючий у I інстанції - Олійник В. П. Доповідач - Кузюра Л. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_2;

оскаржується рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

прізвище судді: Олійник В.П.; місце ухвалення рішення: м. Ніжин; дата складання повного тексту рішення: 27 квітня 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, присуджених за рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 вересня 2015 року, шляхом стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 26 лютого 2018 року до досягнення дітей повноліття.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 вересня 2015 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_6, починаючи з 11 серпня 2015 року і до повноліття в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. У зв'язку зі змінами в СК України у липні 2017 року, стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач використала право на звернення до суду для зміни розміру аліментів в частині визначення їх мінімального розміру.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було взято до уваги положення закону, якими передбачено що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач вважала, що таким випадком є законодавчо змінений мінімальний розмір аліментів, а мотиви суду щодо права державного виконавця самостійно обраховувати мінімальний розмір аліментів, не передбачений змістом виконавчого листа, не ґрунтується на вимогах Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2018 року без зміни, посилаючись на те, що рішення є законним та обґрунтованим. Зазначав, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення про їх стягнення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно виконавчого листа Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області №2/740/1123/15, виданого 04 вересня 2015 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2015 року і до досягнення дітей повноліття (а.с.12).

Згідно свідоцтв про народження дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10,11).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 вересня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7). Діти залишились проживати з матір'ю за взаємною згодою подружжя і на підтвердження фактичного їх проживання з матір'ю позивачем було подано суду довідку з місця проживання (а.с.13).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про збільшення мінімального розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що внесення змін до Сімейного кодексу України в частині визначення мінімального розміру аліментів, не є підставою для зміни розміру аліментів в судовому порядку, в розумінні ст.192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів.

Питання визначення мінімального розміру аліментів, встановленого в законодавчому порядку, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Державний виконавець зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів на користь стягувачів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз'яснень, викладених в абз.4 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (зі змінами та доповненнями), розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Положеннями ст. 192 СК України визначено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні її позову, оскільки не було взято до уваги положень ст. 192 СК України щодо можливості зміни розміру аліментів у інших випадках, передбачених цим Кодексом, та фактичних обставин законодавчої зміни мінімального розміру аліментів,які давали суду підстави для задоволення позову, не можуть бути врахованими, як такі, що ґрунтуються на невірному розумінні наведеної норми матеріального права. Зокрема, Сімейний кодекс України не містить положення про те, що у випадку законодавчої зміни мінімального розміру аліментів, визначений раніше за рішенням суду розмір аліментів має бути змінено саме за рішенням суду, відповідно послання позивача на приписи ст. 192 СК України, як на підставу даного позову, не є такими, що ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що Закон України «Про виконавче провадження» не наділяє державного виконавця повноваженнями щодо зміни мінімального розміру аліментів, стягнутих судом, не заслуговують на увагу, оскільки розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України, а тому всі подальші зміни законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів, оскільки саме державний виконавець має застосовувати зазначені положення закону та слідкувати щодо дотримання його вимог про мінімальне забезпечення утримання дітей за виконавчими провадженнями, що перебувають у сфері його повноважень.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді: