Справа № 2-2805/11
Провадження № 22ц/782/384/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року, липня місяця, 04-го дня, Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Карташова О.Ю., Дронської І.О., за участю секретаря: Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 квітня 2018 року у цивільній справі (№ 2-2805/11 суддя І інстанції - Кордюкова Ж.І.) за поданням Старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Іванкевич Ольги Сергіївни про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року старший державний виконавець Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Іванкевич Ольга Сергіївна звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу. В обґрунтування вимог подання посилалась на те, що на виконанні Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області перебуває виконавче провадження 33942681 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2805 від 09 серпня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 360 000 грн., інфляційного збільшення станом на 31.07.2011 року в сумі 22 550 грн., відсотків за користування грошима станом на 31.07.2011 року в сумі 44 702,37 грн., 3 % річних в сумі 6 686,30 грн., судового збору в сумі 1 700 грн. та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Під час примусового виконання рішення суду державним виконавцем вчинялися виконавчі дії щодо перевірки майнового стану боржника шляхом отримання відповідей на запити з обліково - реєструючи установ; на виклики та листи державного виконавця не реагує, декларацію про доходи не подає, будь-яких дій, спрямованих на погашення заборгованості не вчиняє. Виконавче провадження було відкрите 16.08.2012 року з одночасним арештом майна боржника і оголошенням заборони на його відчуження. 07.10.2013 року державним виконавцем було перевірено майновий стан боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, та складено акт опису та арешту майна з правом користування, а саме: два ноутбука, принтер, кондиціонер, приміщення під офіс А-1, загальною площею 52 кв.м. Державним виконавцем було встановлено, що боржник отримує дохід в ПП «БОСКО», має відкриті рахунки у фінансових установах, належне боржнику нерухоме майно перебуває в іпотеці у фінансових установах. На погашення боргу стягувачу було перераховано 1059,90 грн., які залишались на банківському рахунку боржника. 06.02.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на дохід боржника за місцем його роботи. 16.02.2018 року державним виконавцем зроблено опис майна боржника, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та накладено арешт на це майно. 06.03.2018 року боржник частково погасив борг в сумі 24801,98 грн. 06.03.2018 року державним виконавцем направлено інформаційний лист боржнику про направлення до суду відносно нього подання про обмеження у праві виїзду за кордон. Просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим документом: виконавчим листом №2-2805, виданим 09.08.2012 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 360000 грн., інфляційного збільшення станом на 31.07.2011 року в сумі 22550 грн., відсотків за користування грошима станом на 31.07.2011 року в сумі 44702, 37 грн., 3% річних в сумі 6686,30 грн., судового збору в сумі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 квітня 2018 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Іванкевич Ольги Сергіївни було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням старшим державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Іванкевич О.С. було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.04.2018 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити подання старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Іванкевич Ольги Сергіївни про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Відмовляючи у задоволенні подання старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Іванкевич О.С. суд першої інстанції виходив з того, що до суду звернувся неналежний суб'єкт звернення - Сєвєродонецький МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області, тоді як йому не надано право звертатись до суду із поданням про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. Крім того суд першої інстанції зробив висновок про те, що з подання вбачається, що Сєверодонецький МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом №2-2805, виданим 09.08.2012 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області. Проте, з аналізу норм ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України вбачається, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа можливе до повного виконання зобов'язань, покладених на боржника не виконавчим листом, а лише судовим рішенням - та відмовив з цих підстав у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом №2-2805.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції - адже до них він дійшов поспішно, із порушеннями норм процесуального права, всупереч фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Так, відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання. При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Між тим, зі змісту подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України та доданих матеріалів вбачається, що державним виконавцем вчинялись заходи, спрямовані на примусове виконання рішення суду, боржник достовірно знав і про винесене судове рішення, і про відкриття виконавчого провадження і про необхідність вжити заходи щодо виконання рішення суду у повному обсязі, проте протягом тривалого часу ухилявся від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків, здійснив певні проплати - проте більша частина заборгованості не є погашеною, тоді як з моменту винесення судового рішення вже пройшов значний час - 6 років. Отже є доведеним навмисне свідоме невиконання зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання, на момент звернення до суду із поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбувся, продовжується і є об'єктивно наявним - що вбачається з матеріалів виконавчого провадження, підтверджується належними доказами, які є наданими суду державним виконавцем, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Висновок суду першої інстанції про те, що звернення до суду надійшло від неналежного суб'єкта звернення є помилковим - адже подання є підписаним ст. державним виконавцем Іванкевич, вона ж вказана і як заявник у поданні , подання є узгодженим із в.о. начальника відділу ДВС - про що зазначено у самому поданні (а.с. 154). Та обставина що заявником є належний суб'єкт та що ним є саме державний виконавець -встановлена була судом першої інстанції ще при відкритті провадження по справі - в ухвалі суду від 06 квітня 2018 року (а.с. 203), отже незрозуміло з яких підстав суд першої інстанції у подальшому дійшов до протилежних хибних висновків. Так само незрозумілим є і висновок суду першої інстанції про те, що у задоволенні подання слід відмовити, адже тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа можливе до повного виконання зобов'язань, покладених на боржника не виконавчим листом, а лише судовим рішенням. Цей висновок суду першої інстанції міститься в оскаржуваній ухвалі суду, що є у матеріалах цивільної справи - на аркуші 141-142 (том 1) якої міститься і оригінал судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист -судове рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 липня 2012 року по цивільній справі №2-2805/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Колегія суддів враховує, що свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною», проте згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Вважає що за встановлених по справі обставин встановлення такого обмеження щодо ОСОБА_2 буде відповідати критеріям законності, переслідувати легітимну мету, що є передбаченою у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції і перебувати у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом, бути пропорційним меті його застосування, як це зазначалось у рішення Європейського суду з прав людини у справах «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року), "Ігнатов проти Болгарії" («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року). Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, суд звертає увагу на те, що стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасового обмеження права громадянина України, який має паспорт, на виїзд за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань, а у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі «Шмалько проти України» зазначалось, що виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду. За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про задоволення подання державного виконавця з підстав, що є наведеними вище.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 390, 441 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу cтаршого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області задовільнити.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 квітня 2018 року скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким подання старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області задовольнити. Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа для виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІДН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3) до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим документом: виконавчим листом № 2-2805, виданим 09.08.2012 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 360 000 грн., інфляційного збільшення станом на 31.07.2011 року в сумі 22 550 грн., відсотків за користування грошима станом на 31.07.2011 року в сумі 44 702,37 грн., 3 % річних в сумі 6 686,30 грн., судового збору в сумі 1 700 грн. та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 липня 2018 року.

Головуючий

Судді