Справа № 159/3697/17 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Провадження № 22-ц/773/747/18 Категорія: 47 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року місто ОСОБА_1

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Здрилюк О.І.,

суддів Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Галицька І.П.,

з участю прокурора Мацюка С.Я.,

представників відповідача: ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом першого заступника керівника ОСОБА_2 місцевої прокуратури до ОСОБА_2 міської ради Волинської області, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Волинської області, про визнання частково незаконним і скасування рішення ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації договору оренди та зобовязання звільнити земельну ділянку за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

27 вересня 2017 року перший заступник керівника ОСОБА_2 місцевої прокуратури звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що під час вивчення дотримання ОСОБА_2 міською радою вимог земельного законодавства було встановлено, що пунктом 1 рішення ОСОБА_2 міської ради №16/48 від 24.11.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 в оренду на 5 років земельної ділянки площею 1200 кв.м по провулку Модеста Левицького у місті Ковелі (кадастровий номер :11:015;0072) для городництва, без права зміни цільового призначення, за рахунок земель ОСОБА_2 міської ради, не наданих у власність чи користування.

На підставі вказаного рішення 12.12.2016 року між ОСОБА_2 міською радою і ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі, про що здійснено відповідну державну реєстрацію.

Згідно зі складеним Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області актом перевірки вимог земельного законодавства, виділення земельної ділянки ОСОБА_4 для городництва за адресою: м.Ковель, провулок Модеста Левицького не відповідає генеральному плану міста Ковеля, затвердженому рішенням ОСОБА_2 міської ради від 28.11.2013 року №44/62, оскільки за цією адресою землі сільськогосподарського призначення відсутні. За генпланом спірна земельна ділянка відноситься до зелених насаджень загального користування, що є землями рекреаційного призначення.

Таким чином, ОСОБА_2 міською радою у порушення вимог Земельного кодексу України, без внесення відповідних змін до генерального плану міста Ковеля незаконно передано в оренду для городництва ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1200 кв.м по провулку Модеста Левицького у місті Ковелі строком на 5 років, чим порушено принцип цільового використання земель.

З урахуванням наведеного прокурор просив:

- визнати незаконним та скасувати п.1 рішення ОСОБА_2 міської ради №16/48 від 24.11.2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки для городництва» щодо відведення ОСОБА_4 в оренду терміном на 5 років земельної ділянки площею 1200 кв.м по провулку Модеста Левицького у м.Ковелі (кадастровий номер :11:015:0072) для городництва, без права зміни цільового призначення, за рахунок земель ОСОБА_2 міської ради, не наданих у власність чи користування;

- визнати недійсним договір № 1/179 від 12.12.2016 року оренди земельної ділянки площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: м.Ковель, провулок Модеста Левицького для ведення городництва, укладений між ОСОБА_2 міською радою та ОСОБА_4;

- скасувати рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 1200 кв.м, розташованої по провулку Модеста Левицького в м.Ковелі (кадастровий номер :11:015:0072) індексний номер: 33085019 від 22.12.2016 року, номер запису про інше речове право: 18203546, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки;

- зобовязати ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку площею 1200 кв.м, розташовану за адресою: м.Ковель, провулок Модеста Левицького (кадастровий номер :11:015:0072);

- стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Волинської області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 міська рада в особі представника ОСОБА_5, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

У судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (кожен зокрема) апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не зявилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду підлягає до скасування з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що проведення Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області перевірки та складений за її результатами акт, на який посилається прокурор у позові, не відповідали вимогам законодавства на момент їх проведення та складення. Спірна земельна ділянка на час прийняття ОСОБА_2 міською радою оспорюваного рішення не мала визначеної належності до земель певного виду цільового призначення за класифікацією та перебувала у землях запасу, із яких була сформована та визначена для надання у користування ОСОБА_4 за проектом землеустрою як така, що віднесена до категорії земель сільгосппризначення, без порушення вимог чинного земельного законодавства.

Проте, такий висновок зроблений помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Покликання суду, як на відмову в позові на те, що проведення Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області перевірки та складений за її результатами акт, на який посилається прокурор у позові, не відповідали вимогам законодавства на момент їх проведення та складення є безпідставними, оскільки у даній справі не є предметом спору незаконність проведення перевірки та складення відповідного акта.

Згідно з частинами 1, 2 ст.18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, що мають особливий правовий режим.

Статтею 19 ЗК України визначено категорії земель. А частиною 2 цієї статті встановлено, що у запасі можуть перебувати земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб.

Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему України № 548 від 23.07.2010 року визначено поділ земель на окремі види цільового призначення, що характеризується власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних обєктів та передбачено, що ведення городництва, як вид діяльності, входить до секції «А» землі сільськогосподарського призначення, а земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів відносяться до земель рекреаційного призначення (секція Е).

Згідно ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Статтею 123 ЗК України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідно до ч.3 ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом наведених вище норм закону, при прийнятті рішення про надання згоди (дозволу) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орган місцевого самоврядування повинен перевірити відповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Згідно з ч.3 ст.8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Статтею 17 даного Закону визначено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Судом встановлено, що 24.11.2016 року ОСОБА_2 міською радою було прийнято рішення № 16/48 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки для городництва» (а.с.24-25).

Згідно з п.1 вказаного рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та ОСОБА_4 надано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 1200 кв.м по провулку Модеста Левицького в м.Ковелі (кадастровий номер :11:015:0072) для городництва без права зміни цільового призначення. Пунктом 2 рішення зобовязано ОСОБА_4 укласти договір оренди землі.

На підставі рішення ОСОБА_2 міської ради № 16/48 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки для городництва» 12 грудня 2016 року між ОСОБА_2 міською радою в особі міського голови ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір оренди спірної земельної ділянки терміном на 5 років до 24.11.2021 включно (а.с.12-16).

Договір оренди 19.12.2016 року зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої по провулку Модеста Левицького в м.Ковелі (кадастровий номер :11:015:0072) індексний номер: 33085019 від 22.12.2016 року, номер запису про інше речове право: 18203546, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки (а.с.26-27).

Відповідачем ОСОБА_2 міською радою не надано доказів про те, що генеральним планом міста Ковеля Волинської області на території міста передбачені землі такої категорії, як землі сільськогосподарського призначення, які перебувають у запасі та можуть надаватися для городництва.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 міською радою при наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 для городництва по провулку Модеста Левицького в м.Ковелі було порушено цільове призначення вказаної земельної ділянки та не було внесено відповідних змін до генерального плану м.Ковеля.

Відповідно до п.«а» ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

З огляду на вищевикладене, спірне рішення міської ради суперечать нормам чинного законодавства, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно на підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсним договір оренди, укладений між відповідачами на підставі незаконного рішення міської ради, зі скасуванням його державної реєстрації, а ОСОБА_4 зобовязаний звільнити спірну земельну ділянку.

Посилання у відзиві на те, що міська рада діяла у межах, передбачених чинним законодавством відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються вище наведеними обставинами справи, а власне розуміння норм законодавства підписантом відзиву є субєктивним тлумаченням цих норм представниками міської ради.

Посилання представників відповідача у судовому засіданні на те, що міська рада, як власник земельної ділянки надала її на підставі матеріалів інвентаризації та в короткострокову оренду, за що до місцевого бюджету надходить плата за її користування, чим задовольнила права та законні інтереси ОСОБА_4 відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Передбачене положеннями статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право органу місцевого самоврядування вирішувати питання регулювання земельних відносин, та заборона нормами статті 21 цього Закону обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування не звільняє ОСОБА_2 міську раду діяти у межах і на підставі закону.

Зокрема, за змістом ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування повинні відповідати Конституції та законам України.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 міська рада субєктивно тлумачить надане їй право щодо розпорядження землями та помилково вважає, що таке право є абсолютним.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до субєктивної оцінки відповідачем фактичних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і спростовуються наведеними обставинами справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

У звязку із задоволенням позову та задоволенням апеляційної скарги понесені прокурором судові витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь із обох відповідачів у рівних частках.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п.1 рішення ОСОБА_2 міської ради №16/48 від 24.11.2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки для городництва» щодо відведення ОСОБА_4 в оренду терміном на 5 років земельної ділянки площею 1200 кв.м по провулку Модеста Левицького у м.Ковелі (кадастровий номер :11:015:0072) для городництва, без права зміни цільового призначення, за рахунок земель ОСОБА_2 міської ради, не наданих у власність чи користування.

Визнати недійсним договір № 1/179 від 12.12.2016 року оренди земельної ділянки площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: м.Ковель, провулок Модеста Левицького для ведення городництва, укладений між ОСОБА_2 міською радою та ОСОБА_4.

Скасувати рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 1200 кв.м, розташованої по провулку Модеста Левицького в м.Ковелі (кадастровий номер :11:015:0072) індексний номер: 33085019 від 22.12.2016 року, номер запису про інше речове право: 18203546, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки.

Зобовязати ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку площею 1200 кв.м, розташовану за адресою: м.Ковель, провулок Модеста Левицького (кадастровий номер :11:015:0072).

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_4 на користь прокуратури Волинської області по 8000 грн. (вісім тисяч грн.) з кожного витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: