Провадження № 2/522/3923/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Ткаченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання права на користування квартирою, вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов?язання не чинити перешкоди у користуванні кімнатою в квартирі,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкоди у користуванні ним, стягнення моральної шкоди.

21 грудня 2016 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, а позивачеві надано строк на усунення недоліків у позові, шляхом оплати судового збору.

29 грудня 2016 року суду надано докази оплати судового збору позивачем.

16 січня 2017 року судом отримано інформацію про зареєстроване місце мешкання відповідача. 17 січня 2017 року відкрито провадження у справі за місцем знаходження нерухомого майна з приводу якого виник спір.

11 квітня 2017 року ОСОБА_1 була подана заява про уточнення позовних вимог, а саме залучено в якості співвідповідача ОСОБА_4М та третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та виключено позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди.

10 серпня 2017 року ОСОБА_1 було подано уточнену позовну заяву, в якій вона просила: визнати за нею та неповнолітніми ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1; вселити її та неповнолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартиру за адресою: АДРЕСА_1; встановити порядок користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, виділивши їй та неповнолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користування кімнату площею 17,5 кв.м.; зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 та неповнолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 перешкод у користуванні кімнатою в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона разом з неповнолітніми дітьми у листопаді 2015 року, зі згоди відповідачів, вселилася у спірну квартиру, де проживала до 11 грудня 2016 року, а саме до моменту її виселення, а тому вважає, що набула права користуванні на вищезазначену квартиру.

10 жовтня 2017 року ОСОБА_5 подано заперечення на позов, в яких відповідач позов не визнає, зазначає що ні він ні його колишня дружина не мають ніякого відношення до спірної квартири. Позивачка ніколи не проживала спільно з власником квартири.

20 жовтня 2017 року ОСОБА_4 подано заперечення на позов, в яких відповідач позов не визнає повністю та посилається на те, що позивач не є членом сім?ї власника спірної квартири, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому не має будь-яких прав на спірну квартиру.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, надали пояснення, що надали пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 ніколи не була членом сімї відповідача ОСОБА_4, він, як власник квартири, ніколи не надав своєї згоди на її вселення та вселення неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірну квартиру. Пояснив, що він дав сину довіреність та ключі щоб той міг користуватися квартирою, однак той без його згоди проживав там деякий час зі своєю дружиною та дітьми доки у них не почались сварки.

Треті особи в судове засідання не зявились надали суду заяви з проханням слухати справу у їх відсутність та постановити рішення з дотриманням прав неповнолітніх.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 21 листопада 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Київським районним у місті ОСОБА_6 відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2255.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області 12 липня 2017 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано.

ОСОБА_4 (батько ОСОБА_5М.) на підставі договору про пайову участь у будівництві обєкта нерухомого майна, серія та номер 7/154-6/2, укладеного 09.08.2012 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ВАЛЕО-ІНВЕСТ», акту приймання-передачі нерухомого майна від 19.04.2016 року, є власником квартири АДРЕСА_3.

Право власності за ОСОБА_4, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було зареєстровано 13.06.2016 року.

Згідно довідки про склад сімї та прописку від 22 листопада 2016 року, ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_2 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_4, яка належить матері позивачки ОСОБА_7

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

В спірній квартирі зареєстрованих осіб немає.

Як було встановлено в судовому засіданні, після повторної реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали в квартирі матері позивачки.

В грудні 2015 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми вселилися в квартиру АДРЕСА_4.

Починаючи з лютого 2016 року, відповідач ОСОБА_4, постійно звертався до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з проханням звільнити спірну квартиру, так як він не надав згоди на їх вселення та постійне проживання.

Дана обставина була визнана позивачкою ОСОБА_1, яка підтвердила, що починаючи з 14 лютого 2016 року ОСОБА_4 звертався до неї з вимогою звільнити квартиру, а тому відповідно до ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

З 2016 року шлюбні відносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 почали погіршуватися, що призводило до постійних сварок, образ та завданням тілесних ушкоджень, в результаті яких постійно викликалися співробітники поліції та відносно них складалися протоколи про адміністративне правопорушення.

Вказана обставина, визнавалась сторонами, а тому відповідно до ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

11 грудня 2016 року, під час чергової сварки та виклику поліції, власником квартири ОСОБА_4 були змінені замки, повернені особисті речі ОСОБА_1

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 суду пояснили наступне.

Так, свідок ОСОБА_6 пояснив, що є дільничним інспектором і неодноразово приходив в родину ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які постійно викликали поліцію. Наприкінці грудня 2016 року він за викликом знову прийшов до квартири, де вже знаходилися працівники поліції. Під час відібрання пояснень у ОСОБА_4, ОСОБА_1 знаходилася на сходовій клітині била двері та вимагала повернути її речі.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що знає родину, так як спільно працює з ОСОБА_1 Їй відомо, що в грудні 2015 року ОСОБА_11 та ОСОБА_5 вселилися в квартиру АДРЕСА_4. Вона приходила двічі чи тричі в гості, але у відсутність ОСОБА_5 Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що наприкінці 2016 року її разом з неповнолітніми дітьми було виселено з квартири.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7, мати позивачки, суду пояснила, що в листопаді 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми вселилися в квартиру АДРЕСА_4. Вона вважала, що дана квартира належить ОСОБА_5 Після заселення в квартиру, її донька розповідала їй, що стосунки погіршилися і відповідач намагався застосовувати до неї фізичну силу. В грудні 2016 року вона на прохання доньки приїхала за вказаною адресою, де побачила що її речі в пакетах знаходяться на сходовій клітині і ОСОБА_4 виселяє її з дітьми із квартири. З вказаного часу її донька разом з дітьми проживає разом із нею. Про постійні прохання ОСОБА_4 виселитися із квартири їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_10, суду пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_4 та матірю ОСОБА_5 Вони з чоловіком вирішили інвестувати гроші в квартиру АДРЕСА_4. За їх кошти було проведено ремонт у вказані квартирі. Ні вона ні її чоловік ніколи не надавали згоди ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на постійне проживання у спірній квартирі. Вони бачили, відносини між її сином та позивачкою, які постійно сварилися. Тому вони не бажали аби ОСОБА_1 та ОСОБА_5 постійно проживали в їх квартирі. Їй відомо, що чоловік постійно просив виселитися їх із квартири, так згоди на проживання їм не надавав. Також свідок пояснила, що вони ніколи не проживали однією сімєю з ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦП України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Положення ч.1 ст.156 ЖК УРСР передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Таким чином, аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими письмовими доказами, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачка ніколи спільно з власником спірної квартири ОСОБА_4 не проживала, спільним побутом не була пов'язана, згода на її вселення не надавалася ні письмова ні усна, тривалість проживання в квартирі становила два місяці, так як саме з цього часу власник наполягав на звільненні спірного приміщення і це було визнано позивачкою, вона виселилася до квартири своєї матері де, зареєстрована і проживає по теперішній час разом з дітьми.

Суд не приймає посилання позивачки на ст.ст. 64, 65, 106 ЖК України, що вона як член сімї наймача набула право користування спірною квартирою, оскільки нею не доведено, що вона була членом сімї власника квартири та вселилася в неї з дітьми за його згодою.

В звязку з вищезазначеним, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 65, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради,Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання права на користування квартирою, вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов?язання не чинити перешкоди у користуванні кімнатою в квартирі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06 липня 2018 року

Суддя Л.М. Чернявська

04.07.2018