Ухвала

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 2-20/12

провадження № 61-257 ск 18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Рекуна Анатолія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_12 як правонаступника ОСОБА_10, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року та на постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору-купівлі продажу житлового будинку та визнання права власності на будинок, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власносоті, за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_5, про визнання права власності на житловий будинок; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_10 про визнання правочину частково недійсним; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_10 про визнання недійсним договору оренди; за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І. Г. за реєстровим номером 6594, відмовлено, зустрічний позов задоволено, визнано недійсними абзац четвертий пункту 5, пункти 6, 8 договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 вересня 2002 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 29 жовтня 2003 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л. Д. за реєстровим номером 1726, визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами з моменту укладення цього договору, з усіма поліпшеннями (перебудовами, прибудовами, надбудовами), загальною площею 1385 м2, визнано недійсним пункт 8.2 договору позики від 21 жовтня 2003 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_7, визнано недійсним договір оренди від 01 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_7, зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_5 у здійснення права власності на будинок. У задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про визнання права власності та позову ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору позики від 21 жовтня 2003 року відмовлено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду місті Києва від 14 серпня 2013 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власності, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_10 про визнання правочину частково недійсним та позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_10 про визнання недійсним договору оренди від 01 грудня 2006 року задоволені.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2013 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок задоволено частково та визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок за договором купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року з моменту його укладення. В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2013 року та додаткове рішення цього суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2013 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 серпня 2013 року в частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року залишено без змін.

У червні 2017 року ОСОБА_11, яка діє в інтересах ОСОБА_7, подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення та просила зобов'язати ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у здійсненні права власності на будинок.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року, в задоволенні заяви ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

14 травня 2018 року адвокат Рекун А. І., який діє в інтересах ОСОБА_12 як правонаступника ОСОБА_10,подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.

Відповідно до статті 389 ЦПК України в касаційному порядку можуть бути оскаржені лише ухвали суду першої інстанції, вказані в пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 ЦПК України, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною першою статті 353 ЦПК України не передбачено можливість оскарження ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Рекуна Анатолія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_12 як правонаступника ОСОБА_10, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2018 року та на постанову Апеляційного суду міста Києва від 26 березня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. О. Антоненко