ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року м. Кропивницький

справа № 396/2002/17

провадження № 22-ц/781/993/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Єгорової С.М., Чельник О.І.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1, представників відповідача - Дегорян Т.І., Старенченка С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Новоукраїнської центральної районної лікарні на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області в складі судді Шепетька В.І. від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Новоукраїнської центральної районної лікарні про поновлення на роботі, -

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 01.09.2015 року вона була призначена на посаду бухгалтера у Новоукраїнській центральній районній лікарні. Вказала, що у жовтні 2017 року нею було виявлено нарахування і виплачування особам, які перебували на лікарняному заробітної плати без врахування періоду перебування на лікарняному, у зв'язку з чим вона звернулася до головного бухгалтера Дегорян Т.І. Однак, головний бухгалтер на її зауваження не відреагувала та повідомила про те, що вона повинна нараховувати заробітну плату без врахування періоду перебування на лікарняному, інакше буде звільнена з роботи. Наказом Новоукраїнської центральної районної лікарні від 07.11.2017 року № 116 їй оголошена догана. Вважає, що догана їй була оголошена безпідставно, оскільки заробітна плата працівників нараховувалася відповідно до наданих до бухгалтерії наказів, при цьому її не було повідомлено за який період проводилася перевірка та за який період неправильно була нарахована заробітна плата працівникам. Наказом від 08.11.2017 року її було відсторонено від посади бухгалтера по нарахування заробітної плати та переведено без її згоди на посаду бухгалтера ІІ категорії по веденню обліку продуктів харчування, паливно-мастильних матеріалів, шляхових листів та обліку авансових звітів та відряджень, а наказом від 14.11.2017 року її звільнено з посади бухгалтера ІІ категорії за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на ці обставини, просила визнати зазначені накази неправомірними та скасувати їх, поновити її на посаді бухгалтера по нарахуванню заробітної плати Новоукраїнської центральної районної лікарні Кіровоградської області з 08.11.2017 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2017 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано наказ Новоукраїнської центральної районної лікарні Кіровоградської області №119 від 14.11.2017 року про звільнення ОСОБА_4 із посади бухгалтера ІІ категорії. Поновлено ОСОБА_4 на посаді бухгалтера ІІ категорії Новоукраїнської центральної районної лікарні Кіровоградської області.

Стягнуто з Новоукраїнської центральної районної лікарні Кіровоградської області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17 490 гривень 40 коп., а також судові витрати за надання правової допомоги в сумі 4 000 гривень, а всього стягнути 21 490 гривень 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Новоукраїнська центральна районна лікарня Кіровоградської області ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог, у зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема зазначає, що суд безпідставно не врахував пояснення свідків пославшись на неприязні стосунки з їх сторони до позивачки, оскільки особи, які надавали свідчення у судовому засіданні були під присягою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Новоукраїнської центральної районної лікарні № 89 від 01.09.2015 року ОСОБА_4 була переведена, з посади робітника по ремонту будівель та споруд, на посаду бухгалтера, з оплатою праці згідно штатного розпису по шостому тарифному розряду /а.с.4/.

Наказом № 116 від 07.11.2017 року ОСОБА_4 бухгалтеру Новоукраїнської центральної районної лікарні оголошено догану за недобросовісне виконання своїх посадових обов'язків та чисельні порушення при нарахуванні заробітної плати /а.с.37/.

08.11.2017 року на підставі наказу Новоукраїнської центральної районної лікарні № 117, ОСОБА_4 відсторонено від нарахування заробітної плати працівникам лікарні з метою недопущення в подальшому помилок під час нарахування заробітної плати та у зв'язку із чисельними усними та письмовими скаргами працівників лікарні та переведено її на посаду бухгалтера ІІ категорії по веденню обліку продуктів харчування, паливно-мастильних матеріалів, шляхових листів та обліку авансових звітів та відряджень з 09.11.2017 року з оплатою праці згідно штатного розпису /а.с.36/.

14.11.2017 року ОСОБА_4 звільнено з посади бухгалтера ІІ категорії Новоукраїнської центральної районної лікарні за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором п.3 ст.40 КЗпП України /а.с.6/.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу, окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для звільнення позивача стало систематичне невиконання нею без поважних причин своїх обов'язків, зокрема те, що позивач на робочому місці займається своїми особистими справами та категорично відмовляється виконувати доручення головного бухгалтера. На підтвердження даного факту відповідачем надані доповідні записки головного бухгалтера Дегорян Т.І. та акти від 09.11.2017 року, 10.11.2017 року та 13.11.2017 року складені в складі комісії: головного бухгалтера - Дегорян Т.І., заступника головного бухгалтера - ОСОБА_5, заступника головного лікаря ОСОБА_6, інспектор відділу кадрів - ОСОБА_7, бухгалтер - ОСОБА_8 Дані особи були допитані судовому засіданні в суді першої інстанції та підтвердили викладені обставини.

При цьому, як у доповідних, так і в складених актах не вказано, які саме доручення головного бухгалтера відмовляється виконувати ОСОБА_4, коли саме, та при яких обставинах відбулося порушення позивачем своїх трудових обов'язків, що викликає обґрунтований сумнів у достовірності вказаних доказів.

Крім того, з пояснювальної записки та заяви ОСОБА_4 на ім'я заступника головного лікаря від 13.11.2017 року видно, питання про повноцінне облаштування позивачу робочого місце було предметом звернення ОСОБА_4 до адміністрації лікарні /а.с.65, 66/.

Відповідач підтвердив дані обставини в апеляційній скарзі, пославшись на неможливість надання позивачу робочого місця, у зв'язку з тим, що в інших кабінетах бухгалтерії проводилися ремонті роботи.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази, які відповідач повинен був подати на підтвердження правомірності підстав звільнення позивача, що передбачені статтями 147-149 КЗпП України, зокрема відсутні докази систематичного невиконання без поважних причин трудових обов'язків ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

За таких обставин, суд першої інстанції дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновкам суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Новоукраїнської центральної районної лікарні залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03.07.2018 року.

Головуючий:

Судді: