ЄУН № 337/3069/17
Провадження № 2/337/65/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого судді Нещеретної Л.М.

при секретарі Шварцер Г.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус ЗМНО ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, Запорізька міська рада Служба (управління) у справах дітей відділ по Хортицькому району про визнання недійсним договору міни та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7,треті особи: приватний нотаріус ЗМНО ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11 про визнання недійсним договору міни та застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 01 грудня 2016 року між Відповідачами з однієї сторони та позивачем, з іншого боку, було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі під № 3094. Відповідно до пункту 1 спірного Договору, ОСОБА_7 обміняв належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 квартиру № 72, розташовану в буд.11, по вул. Курузова в м.Запоріжжі. Однак в подальшому позивачам стало відомо, що квартира АДРЕСА_2 є предметом спору в цивільних справах. Дані обставини ОСОБА_7Ю, утаїв від позивачів при укладенні договору міни. Вважають, що правочин вчинено під впливом обману. У звязку з чим позивачі звернулись до суду із даним позовом. Просять стягнути судові витрати.

Ухвалою Хортицького районного суду від 21.12.2017 року залучено ОСОБА_11 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. (а.с.165).

Ухвалою Хортицького районного суду від 25.05.2018 року залучено ОСОБА_12, Запорізьку міську раду Служби (управління) у справах дітей відділ по Хортицькому району

Позивачі в судове засідання не зявились, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, задовольнити їх позовні вимоги. (а.с.158)

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, суду пояснивши, що 01.12.2016 року між сторонами було укладено договір міни квартир, в п.8 якого, ОСОБА_7 засвідчено, що обєкти на момент укладення договору під забороною, арештом, судового спору не перебувають. Це свідчення вважає обманом, бо в провадженні Апеляційного суду Запорізької області на час укладання договору знаходилась цивільна справа, щодо розподілу кв № 258 між батьками ОСОБА_7Ю, в якій ОСОБА_7 був в якості третьої особи, тобто знав про існування спору. А також на кв.№258 було накладено арешт державним виконавцем в межах виконання рішення по стягненню заборгованості з батька відповідача ОСОБА_10

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив. Надав суду відзив на позовну заяву (а.с.178), в якому зазначив, що він був власником 1/3 частини АДРЕСА_3, а потім 2/3 частини квартири №258 йому подарувала його матір ОСОБА_9 Станом на момент укладання оспорюваного договору міни, судових справ з приводу права власності на кв.№ 258 не існувало, він в судових справі був стороною в якості третьої особи, коли справа слухалась у суді першої інстанції. Оспорювання права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_4 відбулося після укладення договору міни, а про існування інших спорів, щодо даної квартири йому невідомо, він не вчиняв умисних дій, спрямованих на вчинення правочину за допомогою обману. Просила у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_4 надав суду відповідь на відзив, зазначивши, що ОСОБА_7, як третя особа, знав про наявність спору щодо кв.№258 на день укладання договору міни, так як був повідомлений апеляційним судом про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_11Й на рішення Хортицького районного суду від 13.03.2014 року у справі .за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, третя особа ОСОБА_7 про розподіл майна. 30.11.2016 року судове засідання в апеляційному суді було відкладено. Відповідач при укладанні договору міни не повідомив про наявність вказаного судового спору. Також ОСОБА_7 приховав , що існувало виконавче провадження про стягнення його батька ОСОБА_10 коштів та біло накладено арешт на майно, в тому числі і на спірну квартиру. Тому, вважає, що правочин вчинено під впливом обману.

Третя особа ОСОБА_12, ОСОБА_11 В судове засідання не з явились за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином..

Представник третьої особи Запорізька міська рада Служба (управління) у справах дітей відділ по Хортицькому району в судове засідання не з явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі .

Треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду.

Третя особа приватний нотаріус ЗМНО ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі. (а.с.58).

Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.03.2013 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 2/337/776/2013 з ОСОБА_10 (який є батьком відповідача) стягнуто на користь ОСОБА_13 1 198 000 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн. та ІТЗ 120 грн. Дане рішення набрало законної сили. 31.01.2014 року державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення (а.с.30-32)

В рамках виконання судового рішення по цивільній справі № 2/337/776/2013 на будь-яке майно ОСОБА_14 було 08.02.2014 року накладено арешт, із забороною його відчуження, в тому числі і на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.33)

Згідно ухвали суду від 16.05.2016 року стягувача ОСОБА_13 замінено його правонаступником ОСОБА_11 (а.с.34).

Доказів скасування постанов державного виконавця про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 матеріали справи не містять.

Згідно свідоцтва про право власності на житло №19970 від 07.05.2007 року спірна квартира АДРЕСА_6 належала на праві спільної сумісної власності-подружжю ОСОБА_10, ОСОБА_9 та їх сину-відповідачу ОСОБА_7 (а.с.67-68).

13.04.2014 року за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_7 про розподіл майна пождужжя, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя за ОСОБА_9 визнано 2/3 частини квартири, що розташовані за адресою: АДРЕСА_5. Згідно даного рішення 1/3 частини даної квартири залишена у власність ОСОБА_7. Тото відповідач був обізнаний про існівання судового спору щодо квартири.

21.05.2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_5, згідно якого ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_7 прийняв частину квартири.(а.с.69). Тоб то відповідач, приймаючи в дар 2/3 частини кварири був обізнаний, що вказана частка квартири належала його матері на підставі рішення суду.

17.10.2016 року апеляційний суд Запорізької області виніс ухвалу про відкриття апеляційного провадження по справі № 337/474/14-ц (провадження 22-ц/778/4650/16) за апеляційною скаргою ОСОБА_11 в особі представника ОСОБА_15 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, третя особа ОСОБА_7 про розподіл майна.

Відповідач ОСОБА_7 був обізнаний про існуванні судового спору, так як йому, як стороні по справі надходило повідомлення з Апеляційного суду. Та міг знати зі спілкування з своїми батьками.

30.11.2016 року за апеляційною скаргою кредитора ОСОБА_10 було проведене судове засідання з приводу скасування рішення суду про поділ майна подружжя. Справу було відкладено.

01 грудня 2016 року між ОСОБА_7, з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ОСОБА_4, з іншої, було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі під № 3094.(а.с.26-27)

13.12.2016 року апеляційний суд Запорізької області ухвалив рішення, яким скасовано рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10В, про розподіл майна - відмовлено.(а.с.35-36)

Крім цього , у провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа № 337/5167/16-ц за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним щодо спірної квартири№258. Для забезпечення позову ухвалою суду від 23.01.2017 року на 1-3 частину квартири АДРЕСА_7 було накладено арешт. (а.с.37) Ухвалою суду Позивачів було залучено до справи в якості третіх осіб.

Згідно пункту 2 даного договору міни квартира АДРЕСА_8 належала ОСОБА_7 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 19970 від 07.05.2007 року та Договору дарування № 1671 від 21.05.2014 року.

Згідно пункту 3 договору міни в результаті обміну квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 перейшла у власність ОСОБА_7, а квартира що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 перейшла у власність ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_4 в рівних частках кожному.

У пункті 8 Договору міни зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_4 свідчать, що зазначені обєкти на момент укладення договору нікому іншому не продані, не подаровані, в оренду не здані, іншим способом не відчужені, під заставою, забороною, арештом не перебувають, судового спору щодо них, а також будь-яких прав у третіх осіб, як в межах, так і за межами України немає, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесені, членів сімї дітей, які б мали право користування ( особистий сервітут) немає.

У відповідності до ст.ст. 44, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За приписами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У зв'язку з цим слід також зазначити, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України (далі - ЦК України), іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 3-5, 18, 265 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачено правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників, свідомий намір невиконання зобов'язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Проаналізувавши покази сторін, матеріали справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7Ю є сином ОСОБА_9, ОСОБА_10

Квартира за адресою: АДРЕСА_5 належала ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_7Ю на праві спільної сумісної власності.

08.02.2014 року постановою державного виконавця на все майно ОСОБА_7, у тому числі і на кв.№258, було накладено арешт для виконання рішення про стягнення з ОСОБА_10 коштів на суму 1 199 820 грн.

В судовому порядку - рішенням суду 13.04.2014 року за ОСОБА_9 визнано право власності на 2/3 спірної квартири, а 1/3 квартири належала ОСОБА_7 Даний спір був необхідний з метою ухилення ОСОБА_10 від виконання своїх зобовязань.

21.05.2014 року ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_7 2-3 частини квартири.

За апеляційною скаргою ОСОБА_11 було відкрито апеляційне провадження на вказане рішення за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, а третя особа ОСОБА_7 про розподіл майна. 30.11.2016 року було призначено та проведено судове засідання, копія апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами та судова повістка про виклик направлялися ОСОБА_7 Дане рішення скасоване судом апеляційної інстанції.

Тобто на момент укладення договору міни від 01.12.2016 року квартира за адресою АДРЕСА_5 була предметом спору в судовому порядку в апеляційному суді, знаходилась під арештом в межах виконавчого провадження та предметом звернення стягнення.

Разом з тим, відомості надані відповідачем ОСОБА_7 під час укладення договору міни в п.8 про відсутність будь-яких спорів, прав на квартиру у третіх осіб, перебування під заставою, забороною (арештом) кв №258 є неправдивими та такими, що ввели в оману позивачів.

До заперечень відповідача, що йому не було відомо про наявність судових спорів де предметом є квартира за адресою АДРЕСА_5 суд відноситься критично, так як він був третьою особою за позовом його батьків про розподіл майна, йому направлялась апеляційна скарга ОСОБА_11 з доданими документами, ухвала апеляційного суду та повістка-виклик до суду. Тому суд вважає, що ОСОБА_7 навмисно не повідомив позивачів про існування виконавчого провадження та судового спору в апеляційному суді.

Положення ст. 230 ЦК України зазначають, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

В свою чергу ст. 236 ЦК України зазначає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до узагальнень судової практики «Аналіз окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Таким чином, Відповідач під час укладення договору міни з Позивачами достовірно знав про існування судового спору щодо належної йому на той час квартири, однак не тільки не повідомив про це Позивачів, а і умисно приховав зазначені обставини, засвідчивши в п.8 Договору міни про відсутність арешту та судового спору , щодо його квартири№258.. Станом на теперішній час право власності Відповідача на квартиру № 258, яке належало йому на момент укладення договору міни, оспорюється в судовому порядку і в разі задоволення позову 1/3 квартири № 258 може бути витребувана у Позивачів. З огляду на це, договір міни було укладено під впливом обману і підлягає визнанню недійсним із застосуванням реституції, як правового наслідку недійсності правочину.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 81 ЦПК Українист. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК Українист. 82 ЦПК України . Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК Українист. 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Відповідно до Рішення ЕСПЧ ОСОБА_2 де Гурк проти Нідерландів парагр.59-Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами.

Відповідно до Бузеску проти Румунії, пргр.67, Донадзе роти Грузії паргр 35, суди мають вивчати основні аргументи сторін.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, відповідно до ст.141 ЦПК Українист.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2017 року було накладено арешт на кв.№72 у буд.№11 по вул. Курузова у м. Запоріжжі для забезпечення позову.

Відповідно до ч.7,8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 265, 268, 273 та п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус ЗМНО ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, Запорізька міська рада Служба (управління) у справах дітей відділ по Хортицькому району про визнання недійсним договору міни та застосування наслідків недійсності правочину задовольнити.

Визнати недійсним договір міни укладений 01.12.2016 року між ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, з іншої, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі під № 3094.

Визнати за ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_10), ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_10), ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_10) та ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_4, адреса: АДРЕСА_10) право власності на житлову квартиру № 72, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Курузова, 11.

Стягнути з ОСОБА_7 (ІПН: НОМЕР_5, адреса: АДРЕСА_11) на користь ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_10), ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_10), ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_10) та ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_4, адреса: АДРЕСА_10) сплачені судові витрати у сумі 2450 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним.

Суддя Л.М. Нещеретна