Справа № 615/751/18
Провадження № 2-о/615/12/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Товстолужського О.В.,

при секретареві Неділько І.О.,

за участі представника заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи Костєвої В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Валківський районний сектор державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

в с т а н о в и в:

18 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

В заяві зазначено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Раздан республіки Вірменія. В 1950 році із батьками переїхав до м. Шамкір, республіки Азербайджан, де проживав до жовтня 1988 року, а потім переїхав на територію України до колгоспу «Маяк» в селі Самойлово Новоазовського району Донецької області на запрошення свого друга ОСОБА_4 та оселився у нього за адресою: АДРЕСА_1, де працював будівником та будував ферму на підставі трудової угоди з керівництвом колгоспу «Маяк». В липні 1989 року ОСОБА_3 переїхав до смт. Старий Мерчик Валківського району Харківської області, де працював будівником до грудня 1992 року, а потім повернувся на батьківщину до республіки Азербайджан із сімейних обставин в зв'язку із хворобою батька. Син ОСОБА_3 - ОСОБА_6, 1973 року народження залишився мешкати в Україні та є громадянином України.

Також в заяві зазначено, що у зв'язку із тим, що відмітка про реєстрацію на території України в період з жовтня 1988 року по грудень 1992 року містилась у паспорті громадянина СРСР, який був замінений на паспорт громадянина Азербайджану, ОСОБА_3 виявився позбавлений можливості надати відповідним міграційним службам дані про реєстрацію на території України з жовтня 1988 року по грудень 1992 року необхідні для отримання громадянства України. Крім того, отримання довідки про реєстрацію в селі Самойлово Новоазовського району Донецької області є неможливим, у зв'язку із знаходженням зазначеного району на тимчасово окупованій території. Таким чином, ОСОБА_3 не має можливості довести факт реєстрації за вищезазначеної адресою. 27.05.2016 року ОСОБА_3 отримав посвідку НОМЕР_1 на постійне проживання в Україні та зареєстрував за адресою: АДРЕСА_2. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявнику для отримання в подальшому громадянства України.

ОСОБА_3 прохає встановити факт його постійного проживання на території Україні станом на 24 серпня 1991 року.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву та пояснив, що дуже багато ОСОБА_3 працював на території України, але документів на підтвердження цього не залишилось, оскільки минуло дуже багато часу. Проте, свідки, які з початку дев'яностих років особисто знали заявника, із впевненістю можуть стверджувати, що ОСОБА_3 мав постійне місце проживання в 1991 році на території України.

Представник заінтересованої особи заперечила проти задоволення заяви та пояснила, що будь-яких об'єктивних даних про те, що ОСОБА_3 станом на 24.08.1991 року перебував на території України - немає, а тому вимоги останнього є необґрунтованими. Така сама позиції заінтересованої особи - Валківського районного сектору ГУ ДМС України в Харківській області, відображена у відзиві, який надійшов на адресу суду 27 червня 2018 року.

Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Азербайджану та народився у Вірменії, що підтверджується паспортом та листом з офіційним перекладом паспорту.(а.с.8-10)

Згідно посвідки на постійне проживання НОМЕР_1, ОСОБА_3 тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_2, з 15.06.2016 року.(а.с.11-12)

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Розгляд заяв про набуття громадянства України врегульовано Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006).

Згідно змісту пункту 8 Порядку, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство», особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

На підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_3, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, судом на клопотання представника заявника, допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що він є сином заявника та громадянином України і мешкає в смт. Старий Мерчик Валківського району Харківської області. Як зазначив свідок, в 1983-1984 роках його батько працював з бригадою в Донецькій області, а в 1991 році ОСОБА_9 поїхав до Азербайджану, через хворобу його батька.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він мешкає в м. Харків. ОСОБА_3 знає особисто з 1980 року, оскільки тривалий час разом працювали, в тому числі і на території смт. Старий Мерчик Валківського району. Як зазначив ОСОБА_10, йому достовірно відомо, що заявник мешкав тривалий час разом із сином на території Валківського району.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що заявника він знав особисто, приблизно з 1989 року, через те, що його батько з ним товаришував. ОСОБА_3 періодично бачив. Як пояснив свідок, він пам'ятає, що в 1991 році ОСОБА_3 збирався їхати на батьківщину до Азербайджану, але чи їздив йому не відомо.

Свідки в судовому засіданні достовірно не підтвердили ту обставину, що заявник ОСОБА_3 станом на 24 серпня 1991 року проживав на території України та зазначили, що в цьому році він збирався їхати до Азербайджану.

Крім того, відсутні об'єктивні дані, що зазначені свідки особисто знаходились на території України та чи могли взагалі бачити заявника.

Ані заявник, ані свідки не зазначили за якою саме адресою ОСОБА_3 мешкав в Україні.

Відповідно до ч 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з положень ч.ч. 1,3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши надані представником заявника докази, суд не вважає, що вони не містять об'єктивних даних про те, що ОСОБА_3 дійсно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому заява про встановлення факту постійного проживання на території України є не обгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року - відмовити.

Повний текст рішення складено 11 липня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Товстолужський