АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 759/12787/17

Апеляційне провадження №22-ц/796/5173/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Гордійчук Ж.В

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Савенко О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Київської міської ради «Телекомпанія «Київ», про визнання незаконними та скасування наказів, визнання незаконним зміну істотних умов праці та поновлення попередніх умов праці, стягнення виплачених у результаті незаконної зміни істотних умов праці коштів,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва ухваленого 25 квітня 2018 року в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва під головуванням судді Ул'яновської О.В.,- повний текст якого складений 26 квітня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до КП КМР «Телекомпанія «Київ», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати незаконним зміну істотних умов праці, скасувати та визнати незаконними накази від 1 червня 2017 року про внесення змін до наказу № 18 від 24 березня 2008 року та наказу №108 від 30 грудня 2010 року, визнати незаконним та скасувати наказ № 04/1- від 17 січня 2017 року, стягнути середню заробітну плату, яка суттєво зменшена, у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що 2 жовтня 2015 року позивач призначена на посаду ведучої програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції публіцистичного мовлення, вела програму «У центрі уваги». В період з 24 травня 2017 року по 1 червня 2017 року позивач перебувала на лікарняному, 2 червня 2017 року приступила до роботи, провела програму у звичному режимі, проте 5 червня 2017 року позивача не допустили до виконання посадових обов'язків та повідомили, що наказом від 1 червня 2017 року про внесення змін до наказу № 18 від 24 березня 2008 року сформовано творчу групу програми «У центрі уваги» в іншому складі, а позивача, як ведучу, змінено іншим працівником. Наказом про внесення змін до наказу № 108 від 30 грудня 2010 року позивач була вказана як ведуча програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення. Позивач зазначає, що відбулась зміна істотних умов праці, згоду на яку працівник не надавала, в строк, передбачений ст.33 КЗпП України, не була попереджена про таку зміну, новим робочим місцем забезпечена не була, з посадовою інструкцією ведучого програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення позивача не ознайомили, заробітну плату відповідачем не зменшено. 6 жовтня 2017 року наказом відповідача № 152-к позивач звільнена з посади ведучої, трудові відносини з відповідачем припинено.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 до КП КМР «Телекомпанія «Київ», про визнання незаконними та скасування наказів, визнання незаконними зміну істотних умов праці та поновлення попередніх умов праці, стягнення виплачених у результаті незаконної зміни істотних умов праці коштів - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Вказує, що під час включення її як ведучої до творчої групи передачі «СТН» відбулась зміна істотних умов праці, згоду на яку працівник не надавала, в строк, передбачений ст. 33 КЗпП України, не була попереджена про таку зміну, новим робочим місцем не забезпечена, з посадовою інструкцією ведучого програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення позивача не ознайомлена, заробітну плату відповідачем зменшено. Про незгоду на таку зміну позивач повідомила підприємство.

Позивач та її представник у суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав викладеній у ній. Вказували, що судом необґрунтовано не прийнято до уваги наявні в матеріалах справи докази зокрема акт про відсутність робочого місця, посадові обов'язки позивача, довідки про заробітні плати та інше.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просили її відхилити. Вказувала, що зміни істотних умов праці не відбулось, а було переміщення в межах відділу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд дійшов висновку про відсутність порушення відповідачем норм трудового законодавства щодо зміни істотних умов праці.Суд вірно зауважив, що в даному випадку зміна істотних умов не мала місця. Підприємство в межах трудових обов'язків та раціонального розподілу трудових ресурсів, здійснило залучення позивача як ведучої програми, до формування творчої групи програм, однакових за жанром, що не є переведенням на іншу роботу та не потребує на це згоди працівника, нових умов праці не передбачено, істотних умов праці не змінено. Переведення працівника здійснено в межах спеціальності і кваліфікації з дотриманням попереднього графіку та режиму роботи.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Статтею 32 КЗпП України визначено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, з урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протиправне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Відповідно до п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року розглядаючи трудові спори, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці.

Пунктом 31 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року визначено, що якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 5 жовтня 2015 року наказом КП КМР «Телекомпанія «Київ» № 140к від 2 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 прийнято на посаду ведучої програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції публіцистичного мовлення. Вказана обставина сторонами не заперечується (а.с.117, том 1).

Наказом № 11 від 5 жовтня 2015 року позивача призначено на посаду ведучої інформаційно-аналітичної програми «У центрі уваги» (а.с. 153-154, том 1).

16 грудня 2016 року наказом № 183-к на підставі заяви ОСОБА_1 встановлено неповний робочий день (а.с. 119-120, том 1).

Наказом №04/1-к від 17 січня 2017 року ОСОБА_1 переміщено до відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення в межах спеціальності і кваліфікації з дотриманням попереднього графіку та режиму роботи, з оплатою праці за пропорційно відпрацьований час від посадового окладу 1723 грн на місяць. Позивача ознайомлено із даним наказом ( а.с 121, том 1).

В період з 24 травня 2017 року по 01 червня 2017 року позивач перебувала на амбулаторному лікуванні, з 02 червня 2017 року рекомендовано стати до роботи, що підтверджується листком непрацездатності від 24 травня 2017 року ( а.с. 10, том 1).

Наказом від 13 лютого 2017 року №21-к ОСОБА_1 ведучій програмі відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення, встановлено повний робочий день (а.с.122, том1).

Наказом №43 від 01 червня 2017 року внесено зміни до наказу №108 від 30 грудня 2010 року «Про виробництво та вихід в ефір телевізійної програми власного виробництва «СТН» зі змінами та доповненнями, сформовано творчу групу, в якій ОСОБА_1 затверджено ведучою програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення (а.с. 158-159, том 1).

Наказом №44 від 01 червня 2017 року у зв'язку з виробничою необхідністю та з метою оптимізації виробництва інформаціно-аналітичної програми «У центрі уваги» внесено зміни до наказу № 18 від 24 березня 2008 року «Про виробництво програми «У центрі уваги», сформовано нову групу, ведучу програми відділу підготовки ранкового ефіру редакції публіцистичного мовлення затверджено ОСОБА_4 (а.с.11-12, том1).

Наказом № 76 від 29 вересня 2017 року виробництво програми «У центрі уваги» припинено (а.с. 157, том 1).

6 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звільнено за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.218-218 том.1).

Отже, з урахуванням викладеного суд вважає за необхідне зауважити, що позивача прийнято на посаду ведучої програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції публіцистичного мовлення. При цьому у судовому засіданні встановлено, що роботодавець наказами закріплює працівників за відповідними проектами (телепередачами), та має право на власний розсуд змінювати за працівників проектів (телепередач).

З урахуванням викладених обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 було саме переміщено, а не переведено на іншу роботу, оскільки залишилися незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади), та відбулась лише зміна робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи), а тому відповідно до ч.2 ст.32 КЗпП України не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. А відтак, відсутні підстави для скасування наказу №04/1-к від 17 січня 2017 року.

Вимоги про скасування наказів №43 від 1 червня 2017 року та №44 від 1 червня 2017 року також не підлягають задоволенню, оскільки роботодавець в межах повноважень затвердив ОСОБА_1 включено до творчої групи програми «СТН» та виключив з творчої групи програми «У центрі уваги» при цьому доказів, які б підтверджували необґрунтованістю таких дій з боку відповідача позивачем надано не було.

При цьому доводи позивача про відсутність нової посадової інструкції не заслуговують на увагу, оскільки позивача переміщено на посаду в межах посадових обов'язків яких вона виконувала до переміщення.

Посилання ОСОБА_1 на те, що їй в порушення вимог закону не було надано робоче місце судом вважається необґрунтоване з огляду на таке.

Як вказала сама позивач у суді апеляційної інстанції, під час прийняття її на роботу у 2015 року їй в усній формі вказали на її робоче місце, а після її переведення до іншого відділу їй не було вказано на її робоче місце при цьому посилалась на акт про незабезпечення працівника обладнаного робочого місця та не допуск до виконання посадових обов'язків від 13 вересня 2017 року складений позивачем та редактором ОСОБА_5

Також, у суді апеляційної інстанції представник відповідача вказала, що начальником відділу кадрів в усній формі позивача про її робоче місце крім того на адресу позивача направлялись листи в яких повідомлялось позивача про робоче місце.

Отже відповідач повідомляє про робоче місце в усній формі, а тому, посилання позивача на акт від 13 вересня 2017 року про незабезпечення працівника обладнаного робочого місця та не допуск до виконання посадових обов'язків є необґрунтованим.

При цьому слід зауважити, що на адресу ОСОБА_1 направлялись листи із зазначенням робочого місця позивача та позивачем не спростовано вказану обставину.

У своїй апеляційній скарзі позивач просила скасувати наказ №04/1-к від 17 січня 2017 року через невідповідність його колективному договору в частині мінімальної заробітної плати судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у судовому засіданні стороною позивача вказано, що у суді першої інстанції з цих підстав не було заявлено вимоги про скасування на наказу №04/1-к від 17 січня 2017 року, а тому з урахуванням положень ч.6 ст.367 ЦПК України апеляційний суд не приймає і не розглядає підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Доводи позивача про не попередження її в установленому законом порядку про зміну робочого дня судом не приймаються до уваги, оскільки як вбачається з наявних в матеріалах справи заяв ОСОБА_1, остання сама зверталась із заявами до роботодавця про зміну робочого дня, а відтак роботодавець не зобов'язано повідомляти завчасно про такі зміни.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення заробітної плати з огляду на таке.

У відповідності до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до положення про порядок виплати авторської та постановочної винагороди за створення телевізійних програм, постановок та інших робіт для телебачення, яке є додатком до колективного договору на 2016-2018 року надбавки та доплати встановлюються у відсотках до посадового окладу (тарифної ставки) або в грошовій формі та виплачується щомісяця пропорційно фактично відпрацьованому часу.

Відповідно до п.1.4 положення про преміювання працівників КП КМР «Телекомпанія «Київ», преміювання працівників телекомпанії, відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати праці, здійснюється на розгляд керівництва телекомпанії і як правило - за підсумками роботи за місяць.

Так, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії наказу №23-ПЕВ у зв'язку зі зменшенням обсягу виконуваних робіт, відсутністю ініціативи та особистого вкладу в загальні результати роботи телекомпанії з 1 вересня 2017 року скасовано надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 50 % посадового окладу ведучій програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення ОСОБА_1 (а.с.90). При цьому даний наказ позивачем не оскаржувався.

Позивач вказує, що суттєве зменшення її заробітної плати відбулось у червні - липні 2017 року про те, проаналізувавши наявні в матеріалах справи довідки про заробітну плату ОСОБА_1 та наявні в матеріалах справи докази крім того позивач у суді апеляційної інстанції не заперечувала того, що нею було зменшено обсяг виконаної по посадовим обов'язкам роботи, а відтак нарахування заробітної плати відбулось в межах чинного законодавства України, штатного розпису роботодавця, вищевказаних положень про нарахування премій та надбавок, відпрацьованого часу та виконаних посадових обов'язків позивачем (а.с.28,29,175-179 том 1).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, оскільки розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 26 червня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: