ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/1018/17

провадження № 22-ц/781/740/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Голованя А.М., Карпенка О.Л.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» - Андрейків О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, та зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.10.2012 року між ним та відповідачем укладено договір зі змінами та доповненнями, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати транспортний засіб - автомобіль Audi A5 Sportback 1,8 TFSI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, а він зобов'язався прийняти від нього об'єкт лізингу і сплачувати суму коштів за договором, шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору.

Вартість об'єкта лізингу, відповідно до умов договору, в еквіваленті становить 53 980 доларів США: авансовий платіж в еквіваленті - 35 087 доларів США, лізинговий платіж в еквіваленті - 679,21 доларів США, адміністративний платіж - 809,70 доларів США. При цьому, обсяг фінансування був визначений в еквіваленті - 18 893 долари США, строк лізингу становить 60 місяців, протягом яких він зобов'язався здійснити 60 лізингових платежів.

03.08.2015 року було укладено додаткову угоду № 1/1 до договору про фінансовий лізинг № 00005823 від 08.10.2012 року змістом якого було змінено строк дії лізингу до 84 місяців зі сплатою 84 лізингових платежів в еквіваленті 495,10 доларів США.

Посилався на вимоги Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 806 ЦК України і зазначає, що зі змісту договору вбачається, в даному випадку має місце залучення його фінансових активів, що є фінансовою послугою, та потребує від відповідача відповідної ліцензії, якої на момент укладення даного Договору отримано не було.

Зазначав, що Умовами п. 4.5 договору, будь-які несправності, технічні або інші дефекти об'єкту лізингу, спричинені з вини виробника, постачальника, дилера, дилера-продавця або інших осіб, складають ризик лізингоодержувача тобто його, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, адже в договорі відсутні будь-які відомості про виробника, постачальника, дилера, дилера-продавця або інших відповідальних осіб щодо об'єкту лізингу, його найменування та місцезнаходження, куди він мав би змогу звертатися (як споживач) у випадку порушення якості, комплектності або будь-яких інших умов з продажу, комплектації, виявлених дефектів об'єкту лізингу.

Крім того, згідно п. 6.4.2 Договору, процентна ставка є змінною і визначається на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро (відповідно до умов Контракту). Передбачено, що у випадку, якщо трьохмісячна ставка LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою доставки Об'єкту лізингу більше, ніж на 0,25 процентних пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу.

Враховуючи обставини справи та вищезазначені вимоги закону, обрана формула визначення змінної процентної ставки відповідача не дозволяє точно визначити розмір процентної ставки на будь-який момент протягом строку дії договору, який не містить посилань на джерело інформації, яка б підтверджувала ту чи іншу ставку LIBOR на певний період, а також не зазначено максимального розміру збільшення процентної ставки.

Умови договору щодо обчислення лізингових платежів із застосуванням обмінного курсу іноземної валюти до гривні за безготівковими операціями ПАТ «КІБ Креді Агріколь», позбавляють можливості знати розмір чергового платежу в гривневому еквіваленті, який підлягав би сплаті в порядку встановленому п. 6.3, 6.4 договору та відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, яка визначає порядок використання валюти у виконанні грошового зобов'язання.

Зазначено , що договір не посвідчений нотаріально, що суперечить цивільному законодавству України.

Умови договору встановлюють його односторонню відповідальність як лізингоодержувача не лише за порушення невизначених договірних зобов»язань, а й встановлюють відповідальність на майбутнє, покладаючи на нього додаткові непередбачувані витрати, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що надають самостійні підстави визнання угоди недійсною.

Позивач просив суд визнати недійсний договір про фінансовий лізинг № 00005823 від 08.10.2012 року, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ним щодо транспортного засобу типу автомобіль Audi A5 Sportback 1,8 TFSI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В ході розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на його користь суму авансового платежу за Договором про фінансовий лізинг № 00005823 від 08 жовтня 2012 року в еквіваленті 35 087,00 доларів США, частини викупної вартості об'єкту лізингу в еквіваленті 32 500,01 доларів США, а також вартості його доукомплектовання в сумі 9 397, 76 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» від імені якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Вернер» звернулось в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просили стягнути з останнього на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти в сумі 788 330,65 грн. та судові витрати по справі.

Зазначили, що в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Для повернення позивача у первісний стан відповідач повинен повернути позивачу новий транспортний засіб. Оскільки це зробити неможливо, то відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного майна за цінами на момент відшкодування.

Згідно наданого розрахунку та звіту про оцінку транспортного засобу вартість транспортного засобу значно знизилась у зв'язку з його експлуатацією відповідачем і станом на 23.06.2017 року ринкова вартість складає 616 453, 68 грн., що є еквівалентом 23 686, 35 доларів США. За період користування відповідачем автомобілем його вартість зменшилася: 53 980,00 - 23 686, 35 = 30 293, 65 дол. США, то становить еквівалент в розмірі 788 330, 65 грн. (за курсом НБУ 26,022967 грн. станом на 10.07.2017 року - дату підготовки зустрічної позовної заяви).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору недійсним задоволено у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначається, що ОСОБА_4 не було надано жодних доказів на підтвердження факту залучення його коштів відповідачем для придбання об'єкту лізингу. Висновок суду першої інстанції про те, що діяльність відповідача з надання рухомого майна у фінансовий лізинг підлягає ліцензуванню, є необґрунтований. Крім того, сторони погодили застосування грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, тип процентної ставки, що застосовується при розрахунку лізингових платежів, а також розмір процентів, що підлягають сплаті. Також зазначено що, у зазначених правовідносинах не заборонено використовувати ставку LIBOR, яка є загальновідомою та публікується у загальнодоступних джерелах інформації. Позивач повинен повернути новий транспортний засіб відповідачу, оскільки користувався ним чотири роки і сім місяців.

Тако зазначено, що суд першої інстанції не розглянув заяву відповідача про застосування строків позовної давності.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» жодним чином не заперечувало проти визначених ним сум, а також не надав власних розрахунків, які б спростували їх повністю або частково.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у зустрічному позові, суд першої інстанції встановив, що 08.10.2012 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» було укладено Договір про фінансовий лізинг від № 00005823 зі змінами та доповненнями, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати транспортний засіб - автомобіль Audi A5 Sportback 1,8 TFSI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, а позивач зобов'язався прийняти від нього об'єкт лізингу і сплачувати суму коштів за договором, шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору.

Вартість об'єкта лізингу, відповідно до умов договору, в еквіваленті становить 53 980 доларів США: авансовий платіж в еквіваленті - 35 087 доларів США, лізинговий платіж в еквіваленті - 679,21 доларів США, адміністративний платіж - 809,70 доларів США.

При цьому, обсяг фінансування був визначений в еквіваленті - 18 893 доларів США, строк лізингу становить 60 місяців, протягом яких ОСОБА_1 зобов'язався здійснити 60 лізингових платежів.

03.08.2015 року між тими ж сторонами було укладено додаткову угоду № 1/1 до договору про фінансовий лізинг № 00005823 від 08.10.2012 року змістом якого було змінено строк дії лізингу до 84 місяців зі сплатою 84 лізингових платежів в еквіваленті 495,10 доларів США.

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається зі змісту договору, в даному випадку має місце залучення фінансових активів позивача, що є фінансовою послугою, та потребує від відповідача відповідної ліцензії, якої на момент укладення даного договору отримано не було.

Згідно п. 6.4.2 Договору, процентна ставка є змінною і визначається на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро (відповідно до умов Контракту). Передбачено, що у випадку, якщо трьохмісячна ставка LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою доставки Об'єкту лізингу більше, ніж на 0,25 процентних пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу.

Суд першої інстанції зазначив, що обрана формула визначення змінної процентної ставки відповідача не дозволяє точно визначити розмір процентної ставки на будь-який момент протягом строку дії договору. Крім того, він не містить посилань на джерело інформації, яка б підтверджувала ту чи іншу ставку LIBOR на певний період, а також не зазначено максимального розміру збільшення процентної ставки.

Умови договору щодо обчислення лізингових платежів із застосуванням обмінного курсу іноземної валюти до гривні за безготівковими операціями ПАТ «КІБ Креді Агріколь», позбавляють можливості знати розмір чергового платежу в гривневому еквіваленті, який підлягав би сплаті в порядку встановленому п. 6.3, 6.4 Договору та відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, яка визначає порядок використання валюти у виконанні грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За своєю правовою природою договір про фінансовий лізинг є змішаним договором, оскільки містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Всупереч вимогам діючого законодавства України, договір не було посвідчено нотаріально, що суперечить цивільному законодавству України.

Крім того, п. 6.1 Договору передбачає, що кожен лізинговий платіж включає в себе, зокрема, покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом, а також, будь-які податки, що можуть застосовуватися до контракту після його виконання або в будь-який час у майбутньому; інші витрати та платіжні зобов'язання.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що умови Договору встановлюють жорстку односторонню відповідальність позивача, як лізингоодержувача не лише за порушення невизначених договірних зобов'язань, а й встановлюють відповідальність на майбутнє (навіть вже після виконання умов договору), покладають на нього додаткові непередбачувані витрати, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що надають самостійні підстави визнання угоди недійсною.

Крім того, в договорі виключені та обмежені права як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність відповідача як Лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі об'єкта лізингу та його передачі належної якості, одночасно значно розширені права відповідача, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, 08.10.2012 року позивачем було сплачено відповідачу авансовий платіж в сумі, еквівалентній 35 087,00 доларів США.

Одночасно, під час передачі, відповідно до рахунку-фактури № 12101723 від 17.10.2012 року, об'єкт лізингу було доукомплектовано відповідачем комплектуючими виробами на суму 9 397,76 грн., які також були сплачені позивачем.

Крім того, позивачем, відповідно до рахунків відповідача, сплачувались щомісячні адміністративні платежі в сумі:

-21 055,51 доларів США - щомісячний адміністративний платіж, еквівалентний 679,21 доларів США, за 31 місяць (з 08.10.2012 року по 15.05.2015 року);

-2 037,60 доларів США - щомісячний адміністративний платіж, еквівалентний 679,20 доларів США, за 3 місяці (з 15.05.2015 року по 15.08.2015 року), на суму 23 093,11 доларів США.

03.08.2015 року було укладено додаткову угоду № 1/1 до договору про фінансовий лізинг № 00005823 від 08.10.2012 року змістом якого було змінено строк дії лізингу до 84 місяців зі сплатою 84 лізингових платежів в еквіваленті 495,10 доларів США.

Починаючи з 15.08.2015 року 15.03.2017 року, відповідно до рахунків відповідача, позивачем були сплачені 19 щомісячних адміністративних платежів на загальну суму 9 406,90 доларів США.

Таким чином, за договором позивачем було сплачено: адміністративних платежів в сумі, еквівалентній 32 500,01 доларів США (23 093,11+9 406,90), авансового платежу в сумі еквівалентній 35 087,00 доларам США, а загалом в сумі 67 587,01 доларів США (35 087,00+32 500,01), а також 9 397,76 грн. вартості доукомплектовання об'єкту лізингу.

Судом встановлено, що об'єкт лізингу (автомобіль Audi A5 Sportback 1,8 TFSI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2), передано та знаходиться у фактичному володінні ТОВ «Порше Лізинг Україна» з 30.05.2017 року.

За змістом п. 13.5 п. 13 Договору після вилучення (повернення) об'єкта лізингу сторони підписують Акт вилучення (повернення) об'єкта лізингу, в якому зазначають фактичні показники пробігу об'єкту лізингу, всі дефекти та вартість їх усунення.

30.05.2017 року, в присутності представників ТОВ «Порше Лізинг України», об'єкт лізингу було вилучено та в подальшому доставлено до м. Київ. При цьому Акт вилучення ними не складався, дефекти та вартість їх усунення не визначались.

Згідно зазначеного Звіту, ринкова вартість автомобіля Audi A5 Sportback 1,8 TFSI, 2012 року виробництва, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, на дату оцінки визначено в сумі 616 435,68 грн., в т.ч. ПДВ - 102 742,28 грн. (що відповідно до курсу НБУ складало 23 686,35 долари США (616 435,68 х 26,025).

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Як зазначено у Звіті, визначення ринкової вартості об'єкту лізингу провадилась з використанням Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395, за порівняльним (комбінованим) методичним підходом, який ґрунтується на аналізі цін продажу (пропозиції) автомобіля, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному або вторинному ринках колісних транспортних засобів, з відповідним коригуванням, що враховує відмінності між об'єктом оцінки та об'єктами порівняння.

Змістом Звіту, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ, була визначена оцінювачем в розмірі 62 300 грн. (стор. 6).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що жодного опису виявлених дефектів та пошкоджень з їх подальшою обов'язковою фіксацією, а також обґрунтувань засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів, Звіт не містить.

Звітом визначена дата огляду об'єкту лізингу - 22.06.2017 року (арк. 3), а вартість відновлювальних робіт в сумі 62 300,00 грн. визначається згідно Акту № 028641 від 16.06.2017 року (якого взагалі не має) і при цьому, виключно на підставі загального вигляду. Згідно з п. 4.6 розд. IV Методики, усі дані, наведені у звіті (акті) про оцінку або у висновку експерта (експертного дослідження), зазначаються з посиланням на джерело їх отримання. Джерела інформації повинні бути актуальними, тобто відповідати даті оцінки.

Середня ринкова ціна КТЗ, змістом Звіту визначена в сумі 658 984,16 грн. (стор. 5), проте яким джерелом інформації при цьому користувався оцінювач, невідомо.

Згідно з даними інтернет-видання «Авторіа» (на яке в Звіті міститься посилання як на джерело інформації) ринкова вартість КТЗ складає діапазон 603 000,00 грн. - 640 520,00 грн.

Крім того, ТОВ «Порше Лізинг Україна» фактично на власний розсуд визначило вартість автомобіля станом на 10.07.2017 року, застосувавши еквівалент у доларах США до визначеної оцінювачем суми.

Суд першої інстанції зазначив, що на час розгляду даної справи об'єкт лізингу позивачем повернутий ТОВ «Порше Лізинг Україна», доказів наявності у транспортного засобу будь-яких ушкоджень матеріали справи не містять, в зв'язку з чим відсутні підстави для будь-якого (повного або часткового) відшкодування вартості автомобіля за цінами, які існують на момент відшкодування.

В частині розгляду зустрічного позову суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ТОВ «Порше Лізинг Україна» не надало обґрунтованих доказів наявності спричинення позивачем пошкоджень об'єкту лізингу та втрати ним у зв'язку з цим товарної вартості, відсутність правових підстав для стягнення курсової різниці валют, тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Проте погодитись з такими висновками суду в повному обсязі неможливо .

Відповідно до ст.. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції в частині висновків зроблених судом які давали підстави для задоволення позову ОСОБА_4

Однак суд першої інстанції не звернув увагу на наступні обставини . В матеріалах справи ( Т-1а.с.47-57, 90-100) знаходяться заперечення на позовну заяву про визнання недійсним договору про фінансовий лізинг № 00005823 від 08.10.2012 року.

В запереченнях ТОВ «Порше Лізинг Україна» зазначають, що договір про фінансовий лізинг був укладений сторонами 08.10.2012 року , відповідно ОСОБА_4 з моменту укладення договору знав про всі істотні умови викладені в договорі лізингу , однак ніяких заперечень проти умов викладених в договорі не заявляв на протязі часу який передував зверненю з позовом до суду. Оскільки позивач на протязі трьох років не звертався з даним позовом то відповідно пропустив строк позовної давності . Зазначені обставини є підставою для відмови у позові , при цьому послалися на ст..ст. 257, 267 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини і дійшов висновку, що доводи ТОВ «Порше Лізинг Україна» , що ОСОБА_4 пропустив строки звернення до суду з позовом , знайшли своє підтвердження. Встановлені обставини є підставою для відмови у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, а саме позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що позов подано до суду 28 лютого 2017 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» заявляли про пропущення ОСОБА_4 строків звернення до суду з зазначеним позовом

ОСОБА_4 не наведено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що про зазначені обставини які викладені в позові йому стало відомо в межах трирічного строку перед зверненням до суду з позовом.

Суд апеляційної інстанції , приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду з зазначеним позом , заяв про поновлення строку позовної давності до суду не надавав, поважності причини пропуску строку звернення з позов до суду не навів , відповідно у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання договору недійсним необхідно відмовити.

Разом з цим, не підлягає задоволенню зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину, оскільки є похідним від первісного позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»- задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2017 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, та зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

Текст постанови складено 10.07.2018року .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: