справа № 631/364/17
провадження № 2/631/258/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2018 року селище міського типу ОСОБА_1
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Мащенко С. В.
секретаря судового засідання Євсюкової О. В.
розглянувши заочно та усно у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу ОСОБА_1 Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на час навчання», -
25 травня 2017 року до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на час навчання», на обґрунтування якого позивач зазначив, що шлюб між його матірю ОСОБА_4 і батьком ОСОБА_3 розірвано в 2004 році. Він є рідним сином відповідача. За рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 11.06.2004 року відповідач виплачував аліменти на його утримання на користь матері, так як він знаходився та перебував на її утриманні. З 01.09.2016 року він є студентом Харківського автомобільно-дорожнього технікуму 1 рівня акредитації Міністерства освіти і науки України, 2 курсу, денного економічного відділення. В даний час він проживає з матірю, не одружений і не працює, так як навчаюсь. Крім того у відповідача вже є заборгованість з виплати аліментів. Відсутність матеріального утримання у звязку з досягненням ним повноліття ставить його в скрутне матеріальне становище, так як він не може працювати у звязку з навчанням на денній формі. Відповідач надавати допомогу має можливість, тобто знаходиться у працездатному віці, фізично здоровий. Його матері одній дуже важко забезпечувати його, а відповідач добровільно надавати допомогу відмовляється. Просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення ним двадцяти трьох річного віку на термін навчання (а. с. 1 - 2).
Розпорядженням керівника апарату суду № 826 від 08.09.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідному протоколу справу передано до розгляду головуючому судді Мащенко С. В. (а. с. 10).
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, зареєстровану за вхідним № 236/18-вх від 17.01.2018 року, з проханням справу розглянути у її відсутність, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі та просить ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав.
Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить його відповідна заява, долучена до матеріалів справи.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ним особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечувала позивач.
Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, обєктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно зясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій ОСОБА_1 та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.
За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду.
Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності.
Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року (із змінами та доповненнями).
Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.
Як убачається із Свідоцтва про народження (серії І-ВЛ № 110273), виданого 01.06.1999 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова, ОСОБА_2 народився 10.05.1999 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 01.06.1999 року зроблено відповідний запис за № 1571, та його батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 6).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (серії I-ВЛ № 238049), виданого 25.03.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 17.12.2004 року зроблено запис за № 110. (а. с. 5).
Відповідно до довідки, наданої Харківським автомобільно дорожнім технікумом від 17.05.2017 року № 402, ОСОБА_2 є студентом Харківського автомобільно-дорожнього технікуму 1 рівня акредитації, Міністерства освіти і науки України, ІІ-го курсу, 21-Ес групи, денного економічного відділення. Термін навчання у технікумі з 01.09.2016 року по 30.06.2018 року (а. с. 7).
Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обовязків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом.
Положеннями частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Тотожне за своїм правовим змістом розяснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Крім того, суд виходить з того, що зазначений обовязок також закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України).
Як убачається з розяснень, наданих у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 Сімейного кодексу України, і своїх повнолітніх дочку, сина.
Норми права, які містяться у частині 1 статті 199 Сімейного кодексу України наголошують, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття /незалежно від форми навчання/, виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів).
Відповідно до положень частини 1 статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і /або/ у частці від заробітку /доходу/ платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина друга статті 200 Сімейного кодексу України).
Крім того, вирішуючи спірні правовідносини суд враховує, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частина друга статті 199 Сімейного кодексу України).
Враховуючи наведені норми права та обставини справи, що були досліджені судом, а саме досягнення ОСОБА_2 повноліття; продовження ним навчання, яке не припинено та потребує надання матеріальної допомоги; наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу та відсутність будь-яких судових рішень про стягнення з ОСОБА_3 коштів на утримання інших осіб /у тому числі батьків/ суд, з урахуванням, стану здоровя, сімейного і майнового положення кожної з сторін приходить до висновку, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання ОСОБА_2 - необхідно встановити у частковому відношенні, тобто в розмірі 1/3 частини від заробітку /доходу/ її батька ОСОБА_3
Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на час навчання»повністю, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат.
Так, відповідно до вимог частини 1 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення.
Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.
Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України.
На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.
Із зазначеним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду у 2017 році.
Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456 VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України.
Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 1801-VІІІ від 21.12.2016 року (із змінами та доповненнями) з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1600 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 640 гривень, виходячи з розрахунку: 1600 гривень х 0,4 = 640,00 гривень.
Однак на підставі приписів пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона як позивач у справі про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору.
Отже, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ОСОБА_2 повністю, суд доходить й до висновку про те, що з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір у сумі 640,00 гривень.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на час навчання»задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на його користь, у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років, або до закінчення навчання, починаючи з 25.05.2017 року.
Стягнути з ОСОБА_3на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень (шістсот сорок гривень 00 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Іншими учасниками судового процесу заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Нововодолазький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем або апеляційної скарги іншими учасниками справи, якщо їх не було подано, а у разі подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення, що набрало законної сили, обовязкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_2, місце проживання чи перебування (вулиця 14 вересня, будинок № 9, селище міського типу ОСОБА_1 Харківської області, 63202), реєстраційний номер облікової картки платника податків (НОМЕР_1), паспорт громадянина України (серія МТ № 388750);

Відповідач: ОСОБА_3, місце проживання чи перебування (вулиця 14 Вересня, будинок № 9, селище міського типу ОСОБА_1 Харківської області, 63202), реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспорт громадянина України не відомі.

Рішення ухвалено шляхом прийняття, складено за допомогою компютерного набору та підписано суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: С. В. Мащенко