Провадження №2-о/523/122/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2018 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Юденко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлені особи: Четверта Одеська державна нотаріальна контора, Одеська міська рада про встановлення факту проживання однією сімєю,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по день смерті останнього - 12 квітня 2016 року; визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 12 квітня 2016 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 квітня 2016 року помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з яким заявниця ОСОБА_1 до дня його смерті була повязана спільним побутом, мала взаємні права та обовязки, оскільки перебувала у фактичних шлюбних відносинах без державної реєстрації шлюбу з червня 1996 року до часу його смерті.

Заявниця ОСОБА_1 вказує про те, що в період з 14 листопада 1987 року до 05 червня 1996 року вона перебувала з померлим ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується довідкою ВРАЦС Ленінського районного управління юстиції м. Одеси № 139/03-75 від 26 вересня 2002 року.

Через сімейну сварку, 05 червня 1996 року шлюб із ОСОБА_2 та заявницею ОСОБА_1 було розірвано, проте через кілька днів вони помирилися з ним та продовжували жити однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах без державної реєстрації шлюбу до дня його смерті.

Разом з ОСОБА_2 вони спільно проживали та вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та несли спільні витрати, спільно харчувалися, спільно купували майно для спільного користування, спільно облаштовували квартиру, за спільні кошти придбавали необхідні будівельні матеріали, меблі та предмети домашнього побуту. Спільними коштами та зусиллями проводили поточні ремонти належній їм квартирі.

Заявниця ОСОБА_1 вказує про те, що у них були взаємні, відверті, добрі та довірчі відносини, тому в реєстрації шлюбу у них не було необхідності. Вони несли разом з ОСОБА_2 взаємні права та обовязки по відношенню друг до друга.

За час проживання з померлим ОСОБА_2 однією сімєю як чоловік і дружина, вони 30 вересня 2002 року здійснили приватизацію відомчої квартири (совхоз ім. Кірова) отриманої померлими батьками заявниця ОСОБА_1, в якій вона виросла та мешкає, за адресою: місто Одеса, вул. Отамана. Чепіги, 45АДРЕСА_1, право власності на яку було розподілено між ними в рівних частках, а саме по ? частці, що підтверджується свідоцтвом про право власності.

Ці обставини також свідчать про стосунки, що склались між подружжям, та засвідчують реальність сімейних відносин.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно: 1/4 частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в якій мешкає заявниця ОСОБА_1

На день відкриття спадщини інших спадкоємців за законом чи заповітом немає.

Заявниця ОСОБА_1 вказує про те, що, відповідно до ст. 1264 ЦК України вона прийняла фактично спадкове майно, а саме: 1/ 4 частку квартири, яка розташована за адресом: місто Одеса, вул. Отамана. Чепіги, 45АДРЕСА_1, оскільки проживала з померлим ОСОБА_2 з 1987 року і до моменту його смерті однією сімєю та вели спільне господарство, здійснювала його поховання та 1/2 частка вказаної квартири належить її на праві приватної власності.

26.04.2017 року нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 60573983 після померлого ОСОБА_2, за заявою ОСОБА_1 про отримання спадщини.

Постановою державного нотаріусу Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 2169/02-31 від 26.04.2017 року заявниця ОСОБА_1 відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на усе рухоме та нерухоме майно, яке належало її чоловіку ОСОБА_2, померлому у квітні 2016 року, у зв'язку з тим, що до нотаріальної контори не надано документи, які підтверджують факт родинних стосунків з спадкодавцем.

В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заявлені вимоги, просили суд задовольнити заяву у повному обсязі.

В судове засідання представники зацікавлених осіб не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявниці та її представника, суд вважає, про те, що заява є не обґрунтованою, є не доказаною, тому не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, про те, що відповідно до письмової довідки Відділу реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції №139/03-75 від 26.09.2002 року, 14 листопада 1987 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Овчиннікова) (а.с.27);

Із матеріалів справи вбачається про те, що відповідно до письмового витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 24.10.2017 року, 14 листопада 1987 року, зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Овчиннікова), актовий запис №669 від 14.11.1987 року, який зроблений Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с.81-82);

05.06.1996 року, Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис №109 (а.с.77-78);

Судом встановлено про те, що померлий ОСОБА_3 при житті, зареєстрував другий шлюб,07 червня 1996 року з ОСОБА_5, відповідно до актового запису №125 від 07.06.1996 року, який зроблений Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с.83-84);

12 серпня 1997 року, Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, актовий запис №438 (а.с.79-80);

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №445894, яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції від 12.04.2016 року, актовий запис № 3820, вбачається про те, що ОСОБА_2 помер в квітні 2016 року (а.с. 19). Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано 30.09.2002 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (а.с.20-22);

Відповідно до рахунків, які містяться в матеріалах справи, заявниця ОСОБА_1 несла витрати, повязані з похованням ОСОБА_2 (а.с.29-31);

Відповідно до письмового витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 47550846 від 26.04.2017 року, Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №390/2017 від 26.04.2017 року після померлого,в квітні 2016 року, ОСОБА_2 (а.с.75);

Постановою державного нотаріусу Четвертої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 2169/02-31 від 26.04.2017 року, заявниця ОСОБА_1 відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на усе рухоме та нерухоме майно, яке належало її чоловіку ОСОБА_2, померлому у квітні 2016 року, у зв'язку з тим, що до нотаріальної контори не надано документи, які підтверджують факт родинних стосунків з спадкодавцем (а.с.74);

Судом встановлено про те, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.1987 року по 05.06.1996 рік. У звязку з тим, що спільне життя не склалося, шлюб між ними було розірвано, після чого 07 червня 1996 року ОСОБА_2 зареєстрував другий шлюб з ОСОБА_5

Суд не приймає до уваги письмову довідку №383, яка видана КП ЖСК «Пересипський» від 13.04.2017 року, про те що ОСОБА_2 прописаний та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, так як, вищевказана письмова довідка видана після смерті ОСОБА_3, який помер у квітні 2016 року (а.с.28);

Згідно п. 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотньої сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Чинний до 01 січня 2004 року Кодекс про шлюб та сім'ю в Україні не містив норми, яка б регламентувала спільну сумісну власність на майно чоловіка та жінки, що проживають однією сім'єю.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного суду, що містяться в постанові від 31 березня 1995 року «Про судову практику в правах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п. 5 ст. 273 ЦПК України (в редакції 1963 року) може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі безвісти на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах РАЦС. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Цивільний процесуальний кодекс в редакції 2004 року, п. 5 ст. 256 якого передбачено розгляд судом справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, вступив в законну силу лише з 01 вересня 2005 року.

Таким чином, в суду немає законних підстав для встановлення факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах з 01 січня 2004 року по 01 вересня 2005 року.

Відповідно до ст. 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293, п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, заявницею не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування поданої заяви.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов'язаний провести підготовчі дії, передбачені ст.143 ЦПК, зокрема, з'ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

При таких обставинах заявлені вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 293, 315, 316, 317, 319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, зацікавлені особи: Четверта Одеська державна нотаріальна контора, Одеська міська рада про встановлення факту проживання однією сімєю відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 02.07.2018 року.

Суддя Аліна С.С.