Справа № 201/1879/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 червня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Самарської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позовом до ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та піклування Соборної районної у м. Дніпро ради та Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпро ради щодо позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 з урахуванням уточнень, посилалась на те, що вона та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з березня 2016 року мешкає разом з матір'ю. З вказаного часу відповідач не цікавиться життям доньки , не спілкується з нею, не приймає участі у її вихованні та забезпеченні.

Позивач зазначає, що в березні 2016 року родина розпалася. Причиною тому був той факт, що відповідач у зв'язку з наявними боргами зник у невідомому напрямку і більш не з'явився. З того часу сторони подружжя мешкає окремо, сімейні стосунки не підтримують.

У зв'язку з зазначеним позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До суду від позивача надійшла заява щодо підтримки позовних вимог розгляду справи за її відсутності та відсутності представника з проханням задовольнити позов в повному обсязі і розглянути справу за їх відсутності .

Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпро ради надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпро ради також просив справу розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Також до суду надійшли письмові заяви свідків, які надали письмові свідчення та просили розглянути позов за їх відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'вився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та і основоположних свобод, яка згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду цивільних і кримінальних справ про адміністративне правопорушення» строки, встановлені ЦПК України є обов'язковими для судів і учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження. Розумним зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року ратифікованої ЗУ від 17.00.1997 року №475/97-вр , у контексті оцінки дій сторони в справі , спрямованих на захист свого права, або її бездіяльність, дійшов висновку з урахуванням принципів, що випливають з прецендентів практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження ; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є обмеженим, позаяк обмежуються, зокрема необхідністю забезпечення дотримання права прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.52, 53, 57 та ін.) рішення від 3.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.40-42 та ін.). У рішенні Європейського суду з прав людини від 3.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

ВСУ у постанові від 1.02.2017 року у справі №6-1957цс16, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатись з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності та відсутність представників третьої особи і ухвалити заочне рішення за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу , чи в разі якщо відповідно до положень ЦПКУ розгляд справи здійснюється за відсутності учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженню, дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що з 18 жовтня 2014 року по 15 лютого 2017 року позивачка знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народилась донька ОСОБА_3 (а.с. 4), яка проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні.

Матеріальної допомоги на утримання доньки ОСОБА_2 не надає, в зв'язку з чим рішенням Самарського райсуду м. Дніпропетровськ від 16.12.2016 року з останнього було стягнуто аліменти (а.с. 6), однак до суду відповідач не з'явився і жодного разу аліменти не платив, про що свідчить довідка Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Д.О № 36/В13 від 13.02.2018 року (а.с. 8).

Відповідно характеристики на ОСОБА_3 з дошкільного закладу №145, який остання відвідує з вересня 2017 року - дитина виховується в неповній сім'ї, її розвиток відповідає своєму віку, приводить і забирає дитину тільки мама. Батько до садочку не приходив, не телефонував. Дитина доглянута, охайно одягнута, отримує від мами увагу і турботу (а.с. 9).

Окрім того, відповідно даних довідки про отримання допомоги № 2686 від 14.11.2017 року ОСОБА_1 призначено допомогу як малозабезпеченій родині (а.с. 38).

Відповідно до скриншоту сторінки «Вконтакті» відповідач останній раз заходив на свою сторінку 22.08.2017 року (а.с. 39), за місцем реєстрації мешкають квартиранти, а місце фактичного мешкання ОСОБА_2 невідоме, згідно з довідкою Державної прикордонної служби України № 30848/13 від 20.10.2017 року відповідач знаходиться в межах України (а.с. 37).

Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, а відповідач з 2016 року самоусунувся від участі у вихованні дитини, жодного разу не відвідав доньку, не придбав одяг, продукти харчування, іграшки, не цікавиться її здоров'ям та розвитком, що свідчить про те, що ОСОБА_2 не має ніяких батьківських почуттів до доньки.

Висновком органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпрі ради 18.12.2017 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 12 - 14).

Обґрунтовуючи свої висновки орган опіки посилався на те, що:

-вихованням та утриманням дитини займається мати,

-місце знаходження батька невідоме, жодних обов'язків стосовно виховання та утримання доньки він не виконує,

-аліментів не сплачує,

-на засіданні комісії мати відповідача ОСОБА_6 повідомила, що не знає де її син і зазначила, що вихованням та утриманням онучки займається виключно позивачка.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що за відсутності письмової згоди відповідача неможливо зареєструвати дитину за місцем реєстрації разом з матір'ю, про що свідчить відмова відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДАДП ДМР від 1.09.2017 року (а.с. 11).

Все вищевикладене свідчить про обґрунтованість вимог позову , а саме: батько добровільно не спілкується з дитиною та не проявляє ініціативи у такому спілкуванні, не бере участі у навчанні дитини - не відвідує дитячий садок, не відвідує заходи за участю дитини тощо, не бере участі у розвитку дитини - не пропонує гуртки, на які дитина може ходити, не турбується про стан здоров'я дитини - під час хвороб не відвідує дитину, не цікавиться її здоров'ям, не оплачує рахунки із медичних закладів. Не приймає участі у духовному, внутрішньому розвитку і розширенні світогляду доньки. Не сплачує кошти на утримання дитини, чим фактично не виконує обов'язків із забезпечення дитини належним харчуванням, одягом тощо, що і є підставами для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; фізичні та інші види, що принижують гідність дитини. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків по вихованню дітей тому, що не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати та забезпечувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України та Положенням Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, відповідно до яких, при вирішенні будь-яких спорів , що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. При цьому особисті амбіції батьків або одного з них відносно дитини чи будь-які конфлікти між самими батьками стосовно питання утримання і виховання дитини не можуть прийматися до уваги.

У п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання батьківського обов'язку має місце коли вони не забезпечують:

-Необхідного харчування,

-Медичного догляду, впливає на її фізичний розвиток як складову виховання,

-Не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення,

-Не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей,

-Не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі,

-Не виявляють інтересу до її внутрішнього світу,

-Не створюють умов для отримання нею освіти.

Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Невиконання вищезазначених батьківських обов'язків одним з батьків є підставою для встановленого законодавством кола осіб звернутись до суду з позовом щодо дитини, яка не отримує належного батьківського піклування.

Ст. 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, серед яких є один з батьків.

З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати доньку та матеріально її забезпечувати, піклуватись про її фізичний стан та духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

При цьому суд враховує, що як при розгляді справи про позбавлення батьківських прав, так і при вирішенні цього питання органом опіки та піклування відповідач ніяким чином не проявив свого інтересу, будь-яких доказів належного виконання свої батьківських обов'язків не навів. На засіданні комісії мати відповідача підтвердила , що вихованням та утриманням онуки займається виключно позивачка, а де її син , вона не знає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні всі підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача стосовно позбавлення батьківських прав, враховуючи інтереси малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд виходить з того, що у судовому засіданні були встановлені фактичні обставини, які свідчать про безпідставне систематичне ухилення ОСОБА_2 від участі у вихованні його доньки, відсутність будь-якої турботи відповідача про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, а також що матір'ю дитини створені належні умови для розвитку і проживання дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обговорюючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне на підставі 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,8 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 19, 150, 164, 165 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Соборної районної у м. Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Самарської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити в повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, щодо малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.С. Федоріщев