Справа 237/3483/17
Номер провадження 2/237/147/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.18 м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Медведського М.Д.,

при секретарі: Мишко Д.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, треті особи: Курахівська міська рада, Служба у справах дітей Марїнської районної адміністрації Донецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона 31.08.1989 року на підставі рішення № 158 виконавчого комітету ОСОБА_2 народних депутатів Курахівської міської ради вона отримала ордер на житлове приміщення № 2126 на право вселення з сімєю з трьох осіб, а саме її, сина ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 до житлового приміщення квартири, розташованої за адресою: 85612, Донецька область, Марїнський район, м. Курахове, пр-т Запорізький (колишній Маяковського)АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі вона мешкає постійно з дня вселення. Вона має намір її приватизувати, однак до теперішнього часу цього не зробила, оскільки в неї не вистачає грошових коштів. 18.12.2006 року її син ОСОБА_7 одружився на ОСОБА_3. 17.01.2013 року у них народилася донька ОСОБА_5. 05.10.2013 року її син ОСОБА_3І, помер, однак, ще за життя за його проханням в спірній квартирі була зареєстрована його донька ОСОБА_5. Ще до народження онуки ОСОБА_5, син з ОСОБА_3 жили окремо, постійно сварилися, не вели спільного господарства, фактично припинили сімейні правовідносини. Реєстрацію онуки в квартирі вона здійснила лише за проханням ОСОБА_3 З моменту народження онуки вона жодного дня не мешкала в спірній квартирі, оскільки як ще за життя її сина, так і після його смерті, проживає в іншій квартирі за адресою: АДРЕСА_2. За вказаною адресою ОСОБА_3 зареєстрована з 18.04.2001 року. Спірною квартирою вона ніколи не цікавилась, не сплачувала комунальні платежі, її та онуки особистих речей у цій квартирі ніколи не було і не має зараз. Бажання проживати спільно з нею та разом з онукою в спірній квартирі ОСОБА_3 ніколи не проявляла та про це не говорила. Позивач ніколи на чинила перешкод в користуванні цією квартирою ОСОБА_3 та своїй онуці. Факт непроживання неповнолітньої онуки з матірю в спірній квартирі підтверджують акти, складені депутатами Курахівської міської ради, а також можуть підтвердити сусіди. Зараз в спірній квартирі зареєстровані та мешкають: вона, її син ОСОБА_6, її онук ОСОБА_8 Також проживають без реєстрації її мати ОСОБА_9 В теперішній час позивач отримує мінімальну пенсію, витрачає кошти на лікування та зобовязана сплачувати комунальні платежі за онуку, яка фактично за місцем реєстрації мешкає. На її неодноразові прохання зняти онуку з реєстрації, ОСОБА_3 спочатку погоджувалися, а потім взагалі перестала ігнорувати її прохання. З зазначених підстав просить визнати онуку такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зазначає, що оскільки вона не є опікуном онуки, її рідна матір має постійне місце реєстрації та мешкання, а батько помер та знятий з реєстрації, то у разі ухвалення рішення судом про втрату користування житловим приміщенням, жодним чином не буде порушено право дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку.

Позивач та її представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала та зазначила, що наведені позивачем обставини не дають підстав позбавляти її малолітню дитину правом користування спірним житловим приміщенням.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-НО № 072651, 18.12.2006 року зареєстровано шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

Згідно копії свідоцтва про народження серії І-НО № 501497, 17 січня 2013 року народилася ОСОБА_5, батьками якої зазначені ОСОБА_7 і ОСОБА_3.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 729356, ОСОБА_7 помер 05 жовтня 2013 року.

Згідно ордеру на житлове приміщення № 2126, ОСОБА_1 надано право на зайняття із сімєю із трьох осіб житлового приміщення житлового будинку площею 28,4 кв.м., яка складається з 2-х кімнат АДРЕСА_3, склад сімї: ОСОБА_1, син ОСОБА_6 та син ОСОБА_7.

Зазначена квартира позивачем та членами її сімї не була приватизована до теперішнього часу, що позивач підтвердила в судовому засіданні.

Суд зауважує, що відповідач не оспорювала в ході судового засідання обставину щодо непроживання ОСОБА_5 в спірній квартирі, тому суд вважає обставину непроживання ОСОБА_5 у спірній квартирі встановленою. Даний факт також підтверджується актами, складеними депутатами Курахівської міської ради від 20.01.2014 року, 22.01.2014 року, 31.03.2015 року, 13.08.2017 року, 17.08.2017 року, 06.09.2017 року, 08.09.2017 року, 30.10.2017 року, 03.11.2017 року (арк. справи 14-22).

В той же час, сторонами по справі визнано в судовому засіданні факт того, що ОСОБА_5 була зареєстрована в спірній квартирі за місцем реєстрації її батька, який помер 05 жовтня 2013 року.

Згідно висновку органу опіки та піклування № 432-1/01-33 від 18.04.2018 року, орган опіки та піклування Марїнської райдержадміністрації вважає втрату права користування жилим приміщенням малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, недоцільною.

Згідно ч. 2 ст. 71 ЖК УРСР якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях.

Згідно ч. 5 ст. 71 ЖК УРСР у випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до вимог ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача або члена його сімї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття.

Згідно ст. 108 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням

Згідно ч. 2 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно ч. 1 ст. 176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Комплексний аналіз зазначених норм свідчить, що неповнолітні діти є окремою категорією наймачів та користувачів житла, що мають підвищений правовий захист їх прав на користування та найм приміщень, оскільки не мають необхідної дієздатності для самостійного представництва та захисту своїх інтересів.

Факт реєстрації ОСОБА_5 за місцем реєстрації її батька відповідає змісту ст. 176 СК України, ст. 156 ЖК УРСР, так як дитина має право користуватися тим житлом, право користування яким мають її батьки. Судом також встановлено, що батько дитини ОСОБА_7 мав право користування спірним житлом до моменту своєї смерті у відповідності до ордеру на житлове приміщення № 2126, що сторонами не оспорювалось.

Таким чином, факт смерті ОСОБА_7 не є підставою для позбавлення права користування житлом його дитини ОСОБА_5 в силу приписів п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР. В силу п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 71 ЖК УРСР право користування спірним житлом зберігається за ОСОБА_5 до досягнення нею повноліття та протягом шести місяців з дня досягнення повноліття, що відповідає змісту заходів по захисту інтересів неповнолітніх дітей внаслідок обмеженої дієздатності в розумінні ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства».

Окремо суд зауважує, що позивач не є власником спірного майна, відтак договір найму може бути розірваний лише на вимогу наймодавця в порядку ст. 108 ЖК УРСР виключно в судовому порядку, однак, наймодавець третя особа Курахівська міська рада в ході судового розгляду таких вимог не висувала.

Так само в ході судового розгляду судом не встановлено будь-яких порушень прав позивача для захисту яких остання звернулась до суду з вимогою про позбавлення своєї онуки права користуватися спірним житлом. Пояснення представника позивача про порушення особистих прав позивача внаслідок реєстрації дитини, яка фактично не мешкає в спірному житлі, судом оцінюються критично, оскільки жодних доказів таких порушень та пояснень сутнісного змісту таких порушень суду не надано.

Керуючись викладеним, з урахуванням висновку органу опіки та піклування про недоцільність визнання малолітньої ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню внаслідок безпідставності та необґрунтованості.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 4, 7, 12, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 107 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання малолітньої ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Марїнський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та приготовлений 23.06.2018 року.

Суддя М.Д.Медведський

Дата документу 23.06.2018