Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/7359/18

Провадження №: 2/755/3938/18

"11" липня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді Ластовка Н.Д..

за участю секретаря: Юдицького К.О.,

розглянув у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва на підставі наявних у суду матеріалів у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права на проживання та користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права на проживання та користування квартирою. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 жовтня 1987 року уклав шлюб з ОСОБА_3 З дня укладення шлюбу і до 2008 року разом із дружиною проживали в м. Києві, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належала на праві власності донці позивача. У 2009 році у позивача стався інсульт і з цього часу разом з третьою особою проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Спірна квартира не приватизована, була надана покійному тестю ОСОБА_4, на підставі ордеру. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, помер. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2003 року визнано право на проживання у квартирі за дружиною померлого. 22 червня 2017 року позивач був знятий з реєстрації, про що Гребінківська міська рада Полтавської області видала довідку від 16 грудня 2017 року. Позивач звернувся до Відділу питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Дніпровської районної державної адміністрації з проханням зареєструвати позивача за адресою: АДРЕСА_2, внести дані відомості до паспортного документа та до реєстраційного обліку та отримав відмову. Постановою від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної державної адміністрації відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб, третя особа ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії, було відмовлено оскільки була відсутня згода всіх наймачів квартири та відсутні правовстановлюючі документи на право проживання у житлі. Тому позивач просить визнати за ним право на проживання та користування квартирою.

Позивачу ОСОБА_1, ухвалу суду від 16.05.2018 року про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, надіслано до віділення поштового зв'язку, про що свідчить витяг через офіційний веб-портал ПАТ «УкрПошта» в мережі інтернет: http://tsledit.com.ua. (а.с.25-26)

Відповідач ОСОБА_6, ухвалу суду від 16.05.2018 року про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та копію позовної заяви з додатками до неї, вручено за довіреністю 29 червня 2018 року, про що свідчить витяг через офіційний веб-портал ПАТ «УкрПошта» в мережі інтернет: http://tsledit.com.ua. (а.с.27), однак повернувся конверт з Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання, який був надісланий на адресу відповідача ОСОБА_2, АДРЕСА_3, в якому містилася ухвала про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та позовна заява з додатками. (а.с.28)

Третя особа ОСОБА_3, ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та позовну заяву з додатками отримала особисто 15 червня 2018 року, про що свідчить розписка про отримання. (а.с.30)

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Частина 2 даної статті вказує, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін».

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження без виклику сторін у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України принципу, згідно диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що позивач 01 жовтня 1987 року уклав шлюб з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 11)

Відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання від 06 грудня 2017 року виданою Гребінківською міською радою Полтавської області, Виконавчим комітетом, де міститься інформація, що ОСОБА_1 знятий з реєстрації 22 червня 2017 року. (а.с.4)

Відповідно до акту від 18 липня 2017 року, підписаний мешканцями будинку АДРЕСА_5, підтверджують факт про те, що позивач проживає без реєстрації за вказаною адресою. (а.с.13)

Квартира АДРЕСА_4, була надана ОСОБА_4, на підставі ордеру № Г224456, виданого на підставі рішення виконкому Печерської ради від 10 грудня 1973 року № 777 на сім'ю з чотирьох осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.12)

Як вбачається з матеріалів справи позивач є інвалідом 2 групи з 18 листопада 2011 року, що підтверджується довідкою МСЕ №0370711. (а.с.3) Випискою з історії хвороби № 3831 виданою Клінічною лікарнею №15, зазначено місце проживання хворого АДРЕСА_6 також в матеріалах справи містяться витяги з амбулаторної картки, щодо виклику або відвідування лікаря позивачем у Центрі первинної медико-санітарної допомоги №1 Дніпровської району м. Києва.

12 лютого 2003 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, було задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_10, третя особа: Дніпровська районна адміністрація м. Києва про визнання права на житлову площу. (а.с.6-7)

21 березня 2011 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, було відмовлено в задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація про зміну договору найму житлового приміщення. (а.с.8-9)

14 грудня 2017 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської державної адміністрації Відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб, третя особа: ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії, було відмовлено. Позивачем не подано апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва.

З урахуванням позовних вимог, позивач просить визнати за ним право на проживання та користування спірною квартирою.

Суд вважає, що позивачем невірно обраний спосіб порушеного права, оскільки з матеріалів встановлено, що відповідачем фактично не оспорюється визнання права позивача на проживання та користування квартирою, при цьому згідно принципу дистозитивності суд не вправі виходити за межі позовних вимог, а в межах заявлених позовних вимог - матеріали справи доказів не містять та стороною не оспорюється.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України, за положенням якої суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, враховуючи забезпечення прав позивача в судовому засіданні, з'ясовував питання щодо правильності обраного ним способу захисту порушеного права та необхідності уточнення позовних вимог, проте останній погодив правильність обраного способу порушеного права та відсутності підстав для їх уточнення.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права, й у тому числі не уточнені позовні вимоги, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов'язаний надати суб'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звертатися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно, судом за наявності наданих доказів по справі, не встановлено порушення прав позивача щодо перешкод вільного проживання та користування квартирою. Позивачем не оспорюється факт що він проживає та користується даною квартирою за адресою: АДРЕСА_2, тому підстав для задоволення позову відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 5, 11, 12, 13, 43, 49, 76-81, 258, 259, 265, 273, 274-279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права на проживання та користування квартирою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: