Провадження № 2/369/1594/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20.06.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Водала А.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

преддставника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління на підставі статуту та положення про філію до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року позивач звернувся до Білоцерківського районного суду з названим позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що 15.03.2007 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір за яким було надано кредит в сумі 50 600 дол. США, на придбання автомобіля Toyota Rav 4.

Згідно договору позичальник зобовязаний сплатити кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 12 % річних. В забезпечення виконання зобовязань по вищевказаному кредитному договору між Банком та ОСОБА_5 було укладено договорів застави на вказаний автомобіль.

11.03.2011 року до філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» надійшла заява ОСОБА_3 про переуступку боргу за кредитним договором від 15.03.2007 року з позичальниці ОСОБА_5 на ОСОБА_3 16.03.2011 року ОСОБА_5 надала заяву про дозвіл на переуступку боргу по кредитному договору від 15.03.2007 року на нового боржника - ОСОБА_3. Згідно даного договору на ОСОБА_3 було переведено кредит у сумі 25 666, 02 дол. США, де всі права та обовязки по кредитному договору від 15.03.2007 року переходять до останньої.

В забезпечення виконання вищевказаних зобовязань 18.03.2011 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4Є було укладено договір поруки. Відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобовязався відповідати по зобовязаннях за кредитним договором солідарно та у тому ж обсязі, що і ОСОБА_3 до повного виконання кредитних зобовязань.

У звязку з невиконанням боржником зобовязань за кредитним договором ПАТ «Державний ощадний банк України» подало позов до суду про стягнення достроково боргу з ОСОБА_3, ОСОБА_4. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість, яка станом на 13.01.2012 року становила 187 569, 12 грн..

Але так як заборгованість по кредитному договору не погашена своєчасно та сплата по кредиту не здійснюється після ухвалення рішення, то вона збільшилась, і станом на 08.07.2014 року становить 613 906, 78 грн., яка складається з: заборгованості по відсоткам - 19 528,93 грн. (за період з 14 січня 2012 року по 30 листопада 2013 року), пеня - 559 400,43 грн.; інфляційні втрати від суми простроченого кредиту - 23 063,83 грн. (за період з лютого 2012 року по травень 2014 року); інфляційні втрати від суми нарахованих та несплачених відсотків - 568 грн.; три відсотки річних від простроченого щомісячного платежу - 8 628,57 грн. (з 17 січня 2012 року по 03 липня 2014 року); три відсотки річних від суми нарахованих та несплачених процентів по кредиту - 2 717,02 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 613 906,78 грн.; судові витрати покласти на відповідачів.

При розгляді справи представник позивача уточнив розмір позовних вимог. Вказав, що позичальник за період з 08 липня 2014 року по 05 березня 2018 року суми погашення заборгованості за позовом не сплачував, тому заборгованість значно зросла та станом на 05 березня 2018 року становить 1 657,17 дол. США - нараховані та несплачені відсотки; нарахована пеня в еквіваленті становить - 1 256 037,44 грн.. та три відсотки річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором - 7145,06 грн.

Остаточно просив стягнути з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитом станом на 05.03.2018 року у розмірі 1 657, 17 дол. США, 1 263 182, 50 грн. та судовий збір в розмірі 3 654, 00 грн.

У судовому засіданні представник ПАТ «Ощадбанк» позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити позов .

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі. Просив відмовити як через необгрунтованість предявлених вимог, так і через пропуск строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши обґрунтування позовних вимог, подані сторонами докази, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

При розгляді справи судом встановлено, що 15.03.2007 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір за яким було надано кредит в сумі 50 600 дол. США, на придбання автомобіля Toyota Rav 4.

Згідно договору позичальник зобовязався сплатити кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 12 % річних. В забезпечення виконання зобовязань по вищевказаному кредитному договору між Банком та ОСОБА_5 було укладено договорів застави на вказаний автомобіль.

11.03.2011 року до філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» надійшла заява ОСОБА_3 про переуступку боргу за кредитним договором від 15.03.2007 року з позичальниці ОСОБА_5 на ОСОБА_3 16.03.2011 року ОСОБА_5 надала заяву про дозвіл на переуступку боргу по кредитному договору від 15.03.2007 року на нового боржника ОСОБА_3. Згідно даного договору на ОСОБА_3 було переведено кредит у сумі 25 666, 02 дол. США, де всі права та обовязки по кредитному договору від 15.03.2007 року переходять до останньої.

В забезпечення виконання вищевказаних зобовязань 18.03.2011 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4Є було укладено договір поруки. Відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобовязався відповідати по зобовязаннях за кредитним договором солідарно та у тому ж обсязі, що і ОСОБА_3 до повного виконання кредитних зобовязань.

За ст. 1046 ЦКУкраїни за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання, відповідно до положень ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2013 року стягнено з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Державнйи Ощадний банк України» заборгованість по кредитному договору № 137 від 15.03.2007 року в сумі 187 569, 12 грн. та судові витрати в сумі 1875, 69 грн., всього 189 444, 81 грн..

При розгляді вищевказаної справи судом було встановлено, що станом на 13.01.2012 року у ОСОБА_3 утворилась заборгвоаність в сумі 187 569, 12 грн., з яких основний борг 18 006, 55 дол. США, що еквівалентно 143 868, 73 грн.; прострочений борг 4 731, 63 дол. США, що в еквіваленті 37 804,78 грн; відсотки 287,40 дол.США, що в еквіваленті 2 296,27 грн; пеня 3 599,34 грн..

Рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, позивач в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобовязання за кредитним договором з 15.03.2014 року на листопад 2011 року та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Таким правом позивач скористався і його позовні вимоги були задоволені повністю рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2013 року.

Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою від 25.10.2011 року позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 02 грудня 2015 року (№ 6-1707цс15 та № 6-249цс15), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Таким чином, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідачів, правовідносини сторін перейшли в іншу площину площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5).

Таким чином, після ухвалення рішення суду від 15 лютого 2013 року про стягнення суми боргу, позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст. 625 ЦК України.

Наведене узгоджується також з правовою позицією, виловленою в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 564/2199/15-ц, провадження № 61 - 2404 св 18).

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 1 657, 17 дол. США та 1 263 182, 50 грн. (пеня та три відсотки річних) не підлягає до задоволення. При цьому суд враховує, що відсотки, пеня та три відсотки річних нарахована позивачем за умовами кредитного договору, а не на стягнену судом заборгованість на підставі ст.625 ЦК України. Доводи позивача, що постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року немає застосовуватись у цій справі, суд до уваги не бере, оскільки в заяві не проаналізовані відмінності. При цьому, зважає, що судова практика має бути єдиною, а висновки та правові позиції суду касаційної інстації застосовуються в аналогічних справах судами першої інстанції. Зважаючи на встановлені обставини, висновки Верховного Суду в аналогічний справі, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи при цьому, що правову природу стягнення неустойки, в сукупності із загальними положеннями про відповідальність. Санкція у вигляді стягнення пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань, визначенихдоговром і її розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб стягувача і не повинен призводити до стягнення пені, що ставить боржника в скрутне матеріальне становище.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі якого діє філія Кіровоградське обласне управління на підставі статуту та положення про філію до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2018 року.

Суддя