Справа № 761/6295/17
Провадження № 2/761/354/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

за участю :

секретаря судового засідання - Григоренко А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.10.1978 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який 25.11.1997 року було розірвано. Проте позивач зазначає, що розірвання шлюбу було формальним, вони і надалі залишалися сім'єю, проживали разом та вели спільне господарство, бюджет. Перестали проживати разом з 01.09.2012 року. Спільне проживання можуть підтвердити свідки, крім того, сторонами було придбано в той час спільне майно. Під час спільного проживання однією сім'єю внаслідок їх спільної праці, як сім'ї а також в результаті отримання спільних доходів з використанням наукових робіт позивача як кандидата технічних наук, а також в результаті її особистих доходів, було придбано наступне нерухоме майно: 3-х кімнатну квартиру загальною площею 74,30 кв. м., що розташована за адресою АДРЕСА_1, вказана квартира була придбана за договором купівлі-продажу квартири від 07.11.2002 року. Покупцем у цьому договорі був зазначений лише ОСОБА_4 Відповідно до п.6 договору квартиру придбано за 16100 грн. Згідно Звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 877/15) від 31 січня 2017 року ринкова вартість вказаної квартири станом на 31.01.2017 р. становить 2756429 грн.; 2-х кімнатну квартиру загальною площею 45,50 кв. м , що розташована за адресою:м. Київ, АДРЕСА_2. Вказана квартира була придбана за договором купівлі-продажу квартири від 28.02.2003 року. Покупцем у цьому договорі був зазначений лише ОСОБА_4 Відповідно до п.6 договору квартиру придбано за 10400 грн. Згідно Звіту про оцінку майна , складеного ТОВ « Науковий центр незалежних експертиз» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 877/15) від 31 січня 2017 року ринкова вартість 2-х кімнатну квартиру загальною площею 45,50 кв. м , що розташована за адресою:м. Київ, АДРЕСА_2 становить 1306729 грн.; 1/10 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 44,10 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3. Вказана 1/10 частина квартира була придбана за договором купівлі-продажу квартири від 28.07.2003 року. Покупцем 1/10 частини у цьому договорі був зазначений лише ОСОБА_4 Відповідно до п.4 договору квартиру придбано за 6600 грн. Згідно Звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 877/15) від 31 січня 2017 року ринкова вартість 1/10 частки 2-х кімнатної квартири загальною площею 44,10 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 становить 117202 грн.; приміщення для відпочинку № 1 , що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_10. Вказане приміщення для відпочинку придбано за договором купівлі-продажу від 06.04.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського МНО Юрченко М.В., зареєстрований в реєстрі № 401. Покупцем в цьому договорі був зазначений лише ОСОБА_4, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 76393787 від 20.12.2016 року. Вартість вказаного майна становить 540600 грн. Приміщення для відпочинку № 2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_10. Вказане приміщення для відпочинку придбано за договором купівлі-продажу від 06.04.2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського МНО Юрченко М.В., зареєстрований в реєстрі № 404. Покупцем в цьому договорі був зазначений лише ОСОБА_4, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 76393787 від 20.12.2016 року. Вартість вказаного майна становить 540600 грн. Зазначає, що зазначене нерухоме майно придбано в результаті їх спільної праці як членів сім'ї , а також в результаті отримання спільних доходів з використанням її наукових робіт як кандидата технічних наук, оскільки, роботи, які виконувалися МП «Темп-7», засновником та директором якого є ОСОБА_4, по виготовленню комплектуючих для кумулятивних зарядів здійснювалися на основі її дисертації на наукову ступінь кандидата технічних наук, з 1998- 2006 р. було здійснено виконання 5 науково-дослідних робіт за кошти фінансування державного бюджету, замовником виступило Міністерство палива та енергетики України. Це є доказом того, що доходи отримані ОСОБА_4 в результаті господарської діяльності МП «Темп-7» були отримані в результаті її праці як керівника науково-дослідних робіт, що виконувало МП «Темп-7» за фінансування державного бюджету, та в подальшому доходи використовувалися для придбання нерухомого майна. В період спільного проживання відповідач не мав достатніх коштів для придбання та покращення стану майна, проведення ремонту, сплату комунальних послуг без залучення її особистих коштів, індивідуальної праці, оскільки, відповідач отримує мінімальний розмір пенсії. Позивач також зазначає, що одним з доказів їх спільного проживання та спільної праці є те, що вони спільно з відповідачем придбали квартиру, з приводу якої немає спору, відповідно договору купівлі-продажу від 25.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 276, відповідно до якого вони виступили покупцями в рівних частинах квартири номер АДРЕСА_11, та в якому було повідомлено, що сторони проживають однією сім'єю. Відповідачем та позивачем в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти також було придбано нерухоме майно, а саме гаражний бокс, розташований за адресою: АДРЕСА_12, Гаражно-будівельний кооператив «Академічний», площею 18,0 кв. м за ціною 2638 грн. за договором купівлі-продажу від 08.12.1997 року, посвідчений 08.12.1997 р. державним нотаріусом шостої Київської державної нотаріальної контори Шепелюк О.Г., серія ААК№ 660367, покупцем за яким виступив відповідач ОСОБА_9 Згідно довідки Гаражно-будівельного кооперативу «Академічний» № 15-ГК від 05.10.2017 року, гаражний бокс № НОМЕР_5, розташований в АДРЕСА_13 належить члену кооперативу ОСОБА_4 02.09.2008 році сторонами внаслідок їхньої спільної праці як сім'ї, а також в результаті отримання спільних доходів з використанням наукових робіт позивача як кандидата технічних наук, а також в результаті особистих доходів позивача на ім'я відповідача в автосалоні було придбано автомобіль марки Skoda-Super B, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який згідно відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України за № 31/26 С-917 від 27.09.2017 року 02 вересня 2008 року було реєстровано за ОСОБА_4 та 23 травня 2017 року було перереєстровано на нового власника. Позивач зазначає, що автомобіль, який було ними придбано за спільні кошти, був відчужений відповідачем без згоди позивача. Згідно висновку ТОВ «Бюро оцінок» від 11.12.2017 року ринкова вартість автомобіля марки Skoda-Super B, 2006 року випуску, станом на грудень 2017 року становить 8650 доларів США, що еквівалентно 235863,79 грн. Крім того, в період проживання відповідача та позивача однією сім'єю за спільні кошти, в результаті спільної праці було придбано меблі, речі домашнього вжитку, побутову техніку.

Тому, позивач просив суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 01 січня 2004 року по 01 вересня 2012 року; визнати 3-х кімнатну квартиру загальною площею 74,30 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; 2-х кімнатну квартиру загальною площею 45,50 кв. м, що розташована за адресою:м. Київ, АДРЕСА_4, 1/10 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 44,10 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3; приміщення для відпочинку № 1 , що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_14, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_15 що розташований в АДРЕСА_16, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину 3-х кімнатної квартири загальною площею 74,30 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1; на 1/2 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 45,50 кв. м, що розташована за адресою:м. Київ, АДРЕСА_4, на 1/20 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 44,10 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3; на 1/2 частину приміщення для відпочинку № 1 , що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_17 на 1/2 частину приміщення для відпочинку № 2 , що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_17 на 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_5, що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Академічний» за адресою : АДРЕСА_12; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини 3-х кімнатної квартири загальною площею 74,30 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1; на 1/2 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 45,50 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, на 1/20 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 44,10 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3; на 1/2 частини приміщення для відпочинку № 1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_17 на 1/2 частини приміщення для відпочинку АДРЕСА_18 на 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_5, що розташований в АДРЕСА_16; визнати набір дерев'яних італійських меблів «Версаче» вартістю 120 000,00 грн. (у позолоті - горка, креденс, комод), стіл, 4 стільці вартістю 28000,00 грн., диван та два крісла зі шкіри виробництво Китай вартістю 28 000 грн., набір кухонних італійських дерев'яних меблів довжиною 5,3 метрів вартістю 110 000,00 грн. (верхні та нижні шафки), кухонний стіл, дві тумбочки куточок українського виробництва - вартістю 12 000, 00 грн , витяжку grange вартістю 21 000,00 грн., газову плита grange вартістю 15 000,00 грн., холодильник «БОШ» вартістю 13 000,00 грн., музикальний центр «Sony» вартістю 5 000 грн., вішалку для одягу виробництво Італія вартістю 13 000,00 грн., сервіз чайний на 12 персон вартістю 4 000,00 грн , набір бокалів для мартіні ( 6 одиниць) вартістю 2 000,00 грн., ложки для кофе зі срібла (6 шт.) вартістю 16 000,00 грн., ложки зі срібла в позолоті (6 шт.) вартістю 15 000,00 грн, картину- чеканку «Будинок в селі» вартістю 3 000,00 грн, Ікону Косми й Даміана вартістю 500,00 грн., штори та тюлі для стальні вартістю 10 000,00 грн., пральну машинку «Бош» вартістю 11 000,00 грн., тумбу з дзеркалом для ванної кімнати виробництво Італія вартістю 18 000,00 грн., кондиціонер Ferroli - 3 шт. вартістю 15 000,00. грн., вбудовану шафу у коридорі вартістю 6 000,00 грн., набір італійських меблів для спальні вартістю 120 000,00 грн. (шафа довжиною 3,5 м - 6 дверок, двоспальне ліжко, дві тумбочки, трюмо, комод, крісло - качалка, тумба під телевізор), гобелел на стіну розміром 80 см х 100 см вартістю 3 000,00 грн., килим на підлогу розміром 2,2 м х 3,5 м- - 2 шт. вартістю 20 000,00 грн., набір вбудованих меблів для кабінету вартістю 160 000,00грн. ( шафа - купе, стіл письмовий, три навісні шафи, шафа для посуду, диван розкладний виготовлений на замовлення вартістю 16 000,00 грн., штори та тюлі для кабінету вартістю 15 000,00 грн., два телевізори «Sоnу» вартістю 15000,00 грн, набір столових приборів з мельхіору на 12 персон (36 предметів) вартістю 12000,00 грн, картину олією з зображенням природи вартістю 12 000,00 грн., дві тумбочки в прихожу для взуття вартістю 14 000,00 грн., колонку газову «Бош» вартістю 12000,00 грн. спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та поділити вказане майно: виділити ОСОБА_1 : набір дерев'яних італійських меблів «Версаче» вартістю 120 000,00 грн. (у позолоті - горка, креденс, комод), стіл, 4 стільці вартістю 28000,00 грн., диван та два крісла зі шкіри виробництво Китай вартістю 28 000 грн., набір кухонних італійських дерев'яних меблів довжиною 5,3 метрів вартістю 110 000,00 грн. (верхні та нижні шафки), кухонний стіл, дві тумбочки куточок українського виробництва - вартістю 12 000, 00 грн , витяжку grange вартістю 21 000,00 грн., газову плита grange вартістю 15 000,00 грн., холодильник «БОШ» вартістю 13 000,00 грн., музикальний центр «Sony» вартістю 5 000 грн., вішалку для одягу виробництво Італія вартістю 13 000,00 грн., сервіз чайний на 12 персон вартістю 4 000,00 грн , набір бокалів для мартіні ( 6 одиниць) вартістю 2 000,00 грн., ложки для кофе зі срібла (6 шт.) вартістю 16 000,00 грн., ложки зі срібла в позолоті (6 шт.) вартістю 15 000,00 грн, картину- чеканку «Будинок в селі» вартістю 3 000,00 грн, Ікону Косми й Даміана вартістю 500,00 грн., штори та тюлі для стальні вартістю 10 000,00 грн., пральну машинку «Бош» вартістю 11 000,00 грн., а всього на загальну суму 437000,00 грн.; виділити ОСОБА_4 тумбу з дзеркалом для ванної кімнати виробництво Італія вартістю 18 000,00 грн., кондиціонер Ferroli - 3 шт. вартістю 15 000,00. грн., вбудовану шафу у коридорі вартістю 6 000,00 грн., набір італійських меблів для спальні вартістю 120 000,00 грн. (шафа довжиною 3,5 м - 6 дверок, двоспальне ліжко, дві тумбочки, трюмо, комод, крісло - качалка, тумба під телевізор), гобелел на стіну розміром 80 см х 100 см вартістю 3 000,00 грн., килим на підлогу розміром 2,2 м х 3,5 м- - 2 шт. вартістю 20 000,00 грн., набір вбудованих меблів для кабінету вартістю 160 000,00грн. ( шафа - купе, стіл письмовий, три навісні шафи, шафа для посуду, диван розкладний виготовлений на замовлення вартістю 16 000,00 грн., штори та тюлі для кабінету вартістю 15 000,00 грн., два телевізори «Sоnу» вартістю 15000,00 грн, набір столових приборів з мельхіору на 12 персон (36 предметів) вартістю 12000,00 грн, картину олією з зображенням природи вартістю 12 000,00 грн., дві тумбочки в прихожу для взуття вартістю 14 000,00 грн., колонку газову «Бош» вартістю 12000,00 грн. - всього на загальну суму 438000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Skoda-Super B, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 в розмірі 117931,89 грн., стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

22.02.2017 року позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру судових витрат та відстрочення судового збору, яку ухвалою від 23.02.2017 року залишено без задоволення.

Ухвалою від 23.02.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 15.05.2017 року було відкрито провадження у справі.

29.06.2017 року представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, ухвалою від 29.06.2017 року у задоволенні заяви було відмовлено.

18.08.2017 року представником відповідача подано пояснення по справі.

08.09.2017 року представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою від 19.09.2017 року було задоволено.

Ухвалою від 04.10.2017 року виправлено описку в ухвалі від 19.09.2017 року.

10.01.2018 року позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову, яку в судовому засіданні прийнято до розгляду.

Ухвалою судді від 26.01.2018 року було призначено розгляд справи в підготовче судове засідання на 02.04.2018 року в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.

30.03.2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

02.04.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 02.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в загальному провадженні.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, зазначивши, що розірвання шлюбу було формальним, вони і надалі залишалися сім'єю, проживали разом та вели спільне господарство, бюджет, спільне проживання можуть підтвердити свідки, крім того, сторонами, під час спільного проживання однією сім'єю внаслідок їх спільної праці, як сім'ї а також в результаті отримання спільних доходів з використанням наукових робіт позивача як кандидата технічних наук, а також в результаті особистих доходів позивача було придбано в той час спільне майно.

У судовому засіданні відповідач, представник відповідача позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, зазначивши, що з позивачем дійсно проживали разом після розлучення, проте, спільного побуту, сімейних відносин та спільної праці не було, майно купувалося за власні кошти відповідача, позивач свої кошти витрачала на власні потреби, крім того, просили врахувати строки позовної давності.

В судовому засіданні, ОСОБА_1, яка була допитана в якості свідка, зазначила, що в 1978 році одружилися по коханню, протягом 34 років не сварилися, все робили разом, купували разом за спільні сімейні кошти, в 1979 році народилася донька, за домовленістю з першою дружиною, відповідач сплатив всі аліменти на сина одноразовою виплатою, в 1991 році внаслідок обміну квартирами проведено переїзд батьків відповідача, в 1997 році шлюб розірвано, з 1991 року по 2003 рік свекруха проживала в квартирі позивача, з 1991 року по 2012 разом відпочивали в санаторії, проживали в одній кімнаті, мали особисті стосунки, разом відпочивали за кордоном, шлюб було розірвано за проханням відповідача, як він сказав, щоб не було лиха, бо були такі часи, з 2012 року по 2017 рік квартирами та майном займався відповідач, інших позовів щодо цього майна не було, документи підписував відповідач, але ремонти робили разом, 01.09.2012 року пішла від відповідача, а конфлікти почалися з кінця 2011 року, через два місяці одружилася з другим чоловіком, оскільки не було де жити, при покупках квартир в руках гроші не тримала, а тому точно скільки було грошей не може сказати.

В судовому засіданні, ОСОБА_4, який був допитаний в якості свідка, зазначив, що в 1997 році розлучилися з позивачем, бо позивачка жила з іншим чоловіком, ОСОБА_11, про це всі знали, проживали в одній квартирі, проте близьких відносин не було, спільного побуту не було, всі квартири знаходили через фірму «Сітіко», оглядали з менеджером ОСОБА_9, квартири були не дорогі, в них необхідно було робити ремонт, в квартирах робили євроремонт, вартість якого була приблизно 40-45 тисяч, на той час можливо було заробляти кошти на фірмах і за ці кошти купував квартири, фірм було 3-4, об'єми були великі, позивачка коштів на придбання квартир не надавала ніколи, в ремонтах участі не приймала, з 1997 року після розлучення у нього були інші жінки: з 2001 року була ОСОБА_12, з 2010 року була ОСОБА_2, з якою і зараз відносини, після розлучення позивачці сказав, щоб вона брала, що хотіла, вона взяла все, що хотіла, розійшлися мирно, позивачка з ОСОБА_11 знайомі більше 30 років, разом працювали і вона з ним зустрічалася, в 2010 році допомагала з ремонтом, мати відповідача знала про розлучення, ювілеї та дні народження відмічали, сиділи за одним столом з позивачкою, квартири були придбані за більші кошти, ніж зазначено в договорі, потім робились ремонти, їздили відпочивали разом з позивачкою, бо були з компанією друзів, з якими давно відпочивали.

В судовому засіданні, ОСОБА_12, який був допитаний в якості свідка, зазначила, що приблизно в 2004-2005 році познайомилися на відпочинку з позивачем та відповідачем, вважала їх сімейною парою, бо вони жили в одному номері, потім зустрічались в ресторані на ювілеї відповідача, дізналась приблизно через 6 місяців про те, що вони розійшлися від позивача.

В судовому засіданні, ОСОБА_13, яка була допитана в якості свідка, зазначила, що вона мати позивача, щоб з податковою не було проблем, в 1997 році розвелися, але продовжували жити однією сім'єю, харчувалися, жили разом, відпочивали, на дачу відповідач приїздив відпочивати, а працювати там не хотів.

В судовому засіданні, ОСОБА_14, який був допитаний в якості свідка, зазначив, що він дядько позивача, знає давно, причин розлучення не знає, до вересня 2012 року у них були сімейні відносини, а після цього позивачка пішла в іншу квартиру, в свою 2-х кімнатну, майно придбав відповідач за кошти позивачки, мав дохід від свого приватного бізнесу.

В судовому засіданні, ОСОБА_15 зазначила, що не розуміє українську мову, пішла з залу суду.

В судовому засіданні, ОСОБА_16, який був допитаний в якості свідка, зазначив, що знає позивача і відповідача, в 2000 році на відпочинку в Одесі познайомилися, дружили сім'ями, відпочивали разом, і в Одесі, Турції, Єгипті, до 2013 року, а потім вони розійшлися, відповідач сказав, що купує майно в Севастополі для позивачки, бо в неї хворі легені, складалося враження, що вони жили однією сім'єю, у них спільний бюджет, вони жили до 2013 року разом на АДРЕСА_19.

В судовому засіданні, ОСОБА_18, яка була допитана в якості свідка, зазначила, що з 1995 року знає позивача і відповідача, поруч знаходяться дачі, були на днях народження, жили як одна сім'я, про розлучення не знала, про придбання майна не відомо.

В судовому засіданні, ОСОБА_19, яка була допитана в якості свідка, зазначила, що з 1991 року знає сторін, оскільки сусіди по АДРЕСА_19 про те, що були розлучені не знала.

В судовому засіданні, ОСОБА_20, яка була допитана в якості свідка, зазначила, що знає з 1991 року, сусіди по АДРЕСА_19 жили як одна сім'я, в 2012 році дізналася, що позивач пішла від відповідача, як купувати майно не знає.

В судовому засіданні, ОСОБА_21, яка була допитана в якості свідка, зазначила, що вона тітка позивачки, рідна сестра матері позивачки, знає з часу їх одруження, до 2012 року жили як одна сім'я, про розлучення не знає, позивачка працювала в інституті, а відповідач не працював, але кошти мав, за які кошти придбали майно не знає, позивачка була як «прислуга» у відповідача.

В судовому засіданні, ОСОБА_22, яка була допитана в якості свідка, зазначила, що з 1998 року знає позивача і відповідача, як гарну сім'ю, разом відпочивали в Одесі Криму, Єгипті, до 2012 року жили разом, кошти у них були спільні - так говорила позивачка, разом робили ремонт по АДРЕСА_20.

В судовому засіданні, ОСОБА_24, який був допитаний в якості свідка, зазначив, що з 1986 року знає позивача і відповідача, працював з позивачем разом, приблизно до 2013 року жили разом, за чиї кошти придбали майно не знає.

В судовому засіданні, ОСОБА_25, який був допитаний в якості свідка, зазначив, що знає відповідача з 1984 року, допомагав в будівництві дачі, знає, що був одружений, зустрічалися по роботі з відповідачем, у відповідача був свій бізнес, фірма, про придбання майна знав від відповідача, за чиї кошти не знає.

В судовому засіданні, ОСОБА_26, яка була допитана в якості свідка, зазначила, що з 2011 року знає відповідача, з ним в близьких стосунках, з позивачкою не знайома, знає, що відповідач з позивачем їздили відпочивати, та не була проти цього, з 2011 року частіше зустрічалися і жили у неї, разом з відповідачем відпочивали в Криму, знає, що в нього є майно в Києві.

В судовому засіданні, ОСОБА_27, яка була допитана в якості свідка, зазначила, що знає відповідача з 2000 року, з 2001 року були близькі стосунки до 2010 року, відповідач казав, що не одружений, але проживає в одній квартирі з колишньою дружиною, була в його квартирі, жив як холостяк, знає, що придбав квартиру для дочки.

В судовому засіданні, ОСОБА_28, який був допитаний в якості свідка, зазначив, що відповідача знає з 1985-1987 року, був в 90-х роках, у нього була дружина, взагалі про сімейне життя не обізнаний, спілкувалися в основному по телефону, відповідач брав у нього в борг кошти.

В судовому засіданні, ОСОБА_29, який був допитаний в якості свідка, зазначив, що знає позивача та відповідача з 1975 року, а з 1994 року стали більше дружити, з 2001 року у відповідача з'явилася жінка, відповідач казав, що живе з позивачем заради дочки, вважає, що не було у них однієї сім'ї.

В судовому засіданні, ОСОБА_30, який був допитаний в якості свідка, зазначив, що знає відповідача з 2006 року, орендував квартиру по АДРЕСА_20 по 2016 рік, проводив ремонтні роботи за замовленням відповідача у різних квартирах, на дачі, позивачку бачив декілька разів, знає, що вона дружина відповідача, в 2016 році орендував, приблизно за 4000,00 грн.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.10.1978 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (т. 1 а.с. 12).

25.11.1997року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 13).

Відповідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 20.01.2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_6 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_31 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. від 07.11.2002 року №4938 (т. 1 а.с. 24, 43).

Відповідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 23.01.2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_7 на праві власності зареєстрована: 1/10 ч. за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Степаненко В.Д., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 28.07.2003р., № 4258, зареєстрованого в Бюро 26.08.2003р. за реєстровим №3 в реєстровій книзі д.1472-6; 9/10 ч. за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 6-ю Київською державною нотаріальною конторою від 01.07.2004р., №11-6219, зареєстрованого в Бюро 09.07.2004р. за реєстровим №3 в реєстровій книзі д.1472- 9 (т. 1 а.с. 25).

Відповідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 20.01.2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_8 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_31 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. від 28.02.2003 року №951 (т. 1 а.с. 26, 44).

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 25.03.2010 року сторони купили квартиру за адресою: АДРЕСА_9, яка належить їм в рівних частинах, відповідно п. 5 якого, сторони повідомили покупця, що вони проживають однією сім'єю (т. 1 а.с. 27-28).

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_17 приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_21 на праві власності зареєстровані за ОСОБА_31 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Севастопольського МНО від 06.04.2012 року, реєстри № 401, 404 (т. 1 а.с. 29).

Відповідно договору купівлі-продажу від 08.12.1997 року відповідач купив гаражний бокс, розташований за адресою: АДРЕСА_22 від 25.10.2017 року належить члену кооперативу ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 31, 38).

Позивач зазначає, що оскільки, вищезазначене майно було придбано разом з відповідачем за час сумісного проживання та за спільні кошти, тому має бути поділено між ними порівно.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України за № 31/26 С-917 від 27.09.2017 року, автомобіль Skoda-Super B, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, 02 вересня 2008 року було реєстровано за ОСОБА_4 та 23 травня 2017 року було перереєстровано на нового власника.

Позивач зазначає, що автомобіль, який було ними придбано за спільні кошти, був відчужений відповідачем без згоди позивача, тому вона має право на грошову компенсацію від продажу автомобіля.

Згідно висновку ТОВ «Бюро оцінок» від 11.12.2017 року можлива ринкова вартість автомобіля марки Skoda-Super B, 2006 року випуску, станом на грудень 2017 року становить 8650 доларів США, що еквівалентно 235863,79 грн. за курсом НБУ станом на 14.12.2017 року (т. 2 а.с. 40).

Крім того, позивач зазначає, що в період проживання відповідача та позивача однією сім'єю за спільні кошти, в результаті спільної праці було придбано меблі, речі домашнього вжитку, побутову техніку, а саме: набір дерев'яних італійських меблів «Версаче» вартістю 120 000,00 грн. (у позолоті - горка, креденс, комод), стіл, 4 стільці вартістю 28000,00 грн., диван та два крісла зі шкіри виробництво Китай вартістю 28 000 грн., набір кухонних італійських дерев'яних меблів довжиною 5,3 метрів вартістю 110 000,00 грн. (верхні та нижні шафки), кухонний стіл, дві тумбочки куточок українського виробництва - вартістю 12 000, 00 грн , витяжку grange вартістю 21 000,00 грн., газову плита grange вартістю 15 000,00 грн., холодильник «БОШ» вартістю 13 000,00 грн., музикальний центр «Sony» вартістю 5 000 грн., вішалку для одягу виробництво Італія вартістю 13 000,00 грн., сервіз чайний на 12 персон вартістю 4 000,00 грн , набір бокалів для мартіні ( 6 одиниць) вартістю 2 000,00 грн., ложки для кофе зі срібла (6 шт.) вартістю 16 000,00 грн., ложки зі срібла в позолоті (6 шт.) вартістю 15 000,00 грн, картину- чеканку «Будинок в селі» вартістю 3 000,00 грн, Ікону Косми й Даміана вартістю 500,00 грн., штори та тюлі для стальні вартістю 10 000,00 грн., пральну машинку «Бош» вартістю 11 000,00 грн., тумбу з дзеркалом для ванної кімнати виробництво Італія вартістю 18 000,00 грн., кондиціонер Ferroli - 3 шт. вартістю 15 000,00. грн., вбудовану шафу у коридорі вартістю 6 000,00 грн., набір італійських меблів для спальні вартістю 120 000,00 грн. (шафа довжиною 3,5 м - 6 дверок, двоспальне ліжко, дві тумбочки, трюмо, комод, крісло - качалка, тумба під телевізор), гобелел на стіну розміром 80 см х 100 см вартістю 3 000,00 грн., килим на підлогу розміром 2,2 м х 3,5 м- - 2 шт. вартістю 20 000,00 грн., набір вбудованих меблів для кабінету вартістю 160 000,00грн. ( шафа - купе, стіл письмовий, три навісні шафи, шафа для посуду, диван розкладний виготовлений на замовлення вартістю 16 000,00 грн., штори та тюлі для кабінету вартістю 15 000,00 грн., два телевізори «Sоnу» вартістю 15000,00 грн, набір столових приборів з мельхіору на 12 персон (36 предметів) вартістю 12000,00 грн, картину олією з зображенням природи вартістю 12 000,00 грн., дві тумбочки в прихожу для взуття вартістю 14 000,00 грн., колонку газову «Бош» вартістю 12000,00 грн.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Отже, предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї; спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

Як роз'яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Факт сумісного проживання однією сім'єю підтверджується матеріалами справи, показаннями свідків.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідним встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в період з 01.01.2004 року до 01.09.2012 року.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме, те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в період з 01.01.2004 року до 01.09.2012 року проживали з разом як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, що також було підтверджено свідками в судовому засіданні, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в період з 01.01.2004 року до 01.09.2012 року підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині поділу майна набутого під час шлюбу, то суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Ст. ст. 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Частиною 2 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Частина 3 цієї ж норми передбачає можливість за рішенням суду збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним, проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК).

Згідно з п. 23 Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 : приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_21 та приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_17 визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_17 визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_17 визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_17 визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_21.

Щодо позовної вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_6; квартири за адресою: АДРЕСА_7; квартири за адресою: АДРЕСА_8, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про власність», в редакції яка діяла на момент спірних правовідносин, член житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно статті 128 ЦК УРСР, яка діяла на момент спірних правовідносин, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із ст. 17 ЗУ «Про власність», в редакції яка діяла на момент спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права спільної сумісної власності майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою.

Тобто частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю

Така позиція висловлена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-66цс13, від 25 грудня 2013 року №6-135цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-211цс14, предметом яких були аналогічні спори про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого до 1 січня 2004 року

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження ведення з відповідачем спільного господарства, побуту та бюджету в період з 1997 року по 2003 рік, роки придбання спірного майна, не підтверджені ці обставини й показами свідків.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Skoda-Super B, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 в розмірі 117931,89 грн., суд приходить до висновку про задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що відповідно договору купівлі-продажу від 08.12.1997 року відповідач купив гаражний бокс, розташований за адресою: АДРЕСА_22 від 25.10.2017 року належить члену кооперативу ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 31, 38).

Спірний транспортний засіб автомобіль Skoda-Super B, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 було придбано сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів того, що це майно набуте за кошти, які належали одному із подружжя матеріали справи не містять.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (ч.ч. 1, 3 п. 25 Постанови).

Частиною 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частина 2 даної норми передбачає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ч. 3 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Враховуючи те, що автомобіль марки Skoda-Super B, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6, придбаний сторонами у період шлюбу, то він визнається судом спільним сумісним майном подружжя, а тому підлягає поділу на загальних підставах.

Що стосується вартості автомобіля марки Skoda-Super B, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6, то слід зазначити, що згідно висновку ТОВ «Бюро оцінок» від 11.12.2017 року можлива ринкова вартість автомобіля марки Skoda-Super B, 2006 року випуску, станом на грудень 2017 року становить 8650 доларів США, що еквівалентно 235863,79 грн. за курсом НБУ станом на 14.12.2017 року (т. 2 а.с. 40).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім?ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

В силу ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Із указаної норми слідує, що сторони володіли вказаним автомобілем на праві власності в рівних частках.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Тобто, із зазначеного слідує, що у разі, коли одним із подружжя відчужується автомобіль, який є об'єктом спільної сумісної власності, письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально.

Позивач зазначає, що оскільки, вищезазначене майно було придбано разом з відповідачем за час сумісного проживання та за спільні кошти, тому має бути поділено між ними порівно.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України за № 31/26 С-917 від 27.09.2017 року, автомобіль Skoda-Super B, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, 02 вересня 2008 року було реєстровано за ОСОБА_4 та 23 травня 2017 року було перереєстровано на нового власника.

Позивач зазначає, що автомобіль, який було ними придбано за спільні кошти, був відчужений відповідачем без згоди позивача, тому вона має право на грошову компенсацію від продажу автомобіля.

Оскільки відповідач порушив майнові права, які підлягають захисту, позивачка мала право, в силу ст.65 СК, або пред'явити позов про визнання спірного договору відчуження автомобіля недійсним, або, на свій вибір, вимагати стягнення на свою користь з відчужувача належної їй частки від вартості цього автомобіля, чим вона і скористалась.

Із цього слідує, що в разі незаконного відчуження одним із подружжя спільного майна, не обов'язково визнавати за позовом другого з подружжя цього договору недійсним, оскільки захист майнових прав другого з подружжя може бути вчинене шляхом компенсації йому вартості відчуженої частки майна.

Оскільки автомобіль є неподільною річчю, та повинен бути поділеним між сторонами в рівних частках, але зважаючи на те, що відповідач продав зазначений автомобіль без згоди позивача, але позивачка не вимагає визнання недійсним договору відчуження автомобіля третій особі, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача в цій частині, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля Skoda-superb, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 117931,89 грн.

Що стосується поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме: набір дерев'яних італійських меблів «Версаче» (у позолоті - горка, креденс, комод), стіл, 4 стільці, диван та два крісла зі шкіри виробництво Китай, набір кухонних італійських дерев'яних меблів довжиною 5,3 метрів (верхні та нижні шафки), кухонний стіл, дві тумбочки куточок українського виробництва, витяжку grange, газову плита grange, холодильник «БОШ», музикальний центр «Sony», вішалку для одягу виробництво Італія, сервіз чайний на 12 персон вартістю, набір бокалів для мартіні ( 6 одиниць), ложки для кофе зі срібла (6 шт.), ложки зі срібла в позолоті (6 шт.), картину- чеканку «Будинок в селі», Ікону Косми й Даміана, штори та тюлі для стальні, пральну машинку «Бош», тумбу з дзеркалом для ванної кімнати виробництво Італія, кондиціонер Ferroli - 3 шт., вбудовану шафу у коридорі, набір італійських меблів для спальні вартістю (шафа довжиною 3,5 м - 6 дверок, двоспальне ліжко, дві тумбочки, трюмо, комод, крісло - качалка, тумба під телевізор), гобелел на стіну розміром 80 см х 100 см, килим на підлогу розміром 2,2 м х 3,5 м- - 2 шт., набір вбудованих меблів для кабінету ( шафа - купе, стіл письмовий, три навісні шафи, шафа для посуду, диван розкладний виготовлений на замовлення, штори та тюлі для кабінету, два телевізори «Sоnу», набір столових приборів з мельхіору на 12 персон (36 предметів), картину олією з зображенням природи, дві тумбочки в прихожу для взуття, колонку газову «Бош», то враховуючи, що при поділі вказаного побутового майна суд повинен виходити із його вартості, необхідності тому чи другому із подружжю, господарського призначення, дефіцитністі речі, принципу визначення часток у даному спільному майні подружжя, суд позбавлений можливості здійснити поділ вказаного побутового майна в розрізі даного спору, беручи до уваги те, що сторонами не було надано суду підтверджуючих належних та допустимих доказів вартості даного побутового майна.

В матеріалах справи відсутні докази придбання сторонами у період шлюбу вищезазначено майна. Відповідач в судовому засіданні заперечував як факт придбання такого майна, так і його вартість, яка визначена позивачем у позовній заяві. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання вищевказаного майна спільною сумісною власністю подружжя та відповідно про поділ такого майна між сторонами.

Також, не заслуговують на увагу посилання представника відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки, як встановлено судом, після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати однією сім'єю, а тому у позивача не було підстав для поділу спільно нажитого майна подружжя, оскільки, спільне з відповідачем майно використовувалось сторонами, з урахуванням чого строк позовної давності розпочався саме з 2016 року, коли позивач дізналася про продаж відповідачем квартири та на момент подачі позовної заяви не є пропущеним, крім того, відповідно ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, беручи до уваги показання свідків, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні щодо того, що сторони в період з 01.01.2004 року до 01.09.2012 року проживали з разом як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, що свідчить про те, що приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_21 та приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_21 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4, а тому підлягають поділу в рівних частках; щодо позовної вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю сторін нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_6; квартири за адресою: АДРЕСА_7; квартири за адресою: АДРЕСА_8, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження ведення з відповідачем спільного господарства, побуту та бюджету, спільної праці в період з 1997 року по 2003 рік, роки придбання спірного майна, не підтверджені ці обставини й показами свідків; беручи до уваги, що спірний автомобіль відповідач продав без згоди позивача, але позивачка не вимагає визнання недійсним договору відчуження автомобіля третій особі, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля Skoda-superb, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 117931,89 грн.; крім того в матеріалах справи відсутні докази придбання сторонами у період шлюбу речей побутового вжитку, що унеможливлює визнання такого майна спільною сумісною власністю подружжя та відповідно поділу такого майна між сторонами, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, також, відповідно ст. 72 СК України, не заслуговують на увагу посилання представника відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності, тому суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 6905,32 грн.

Керуючись ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 82, 141, 315, 352-353 ЦПК України, ст.ст. 21, 60, 63, 70 СК України, ст. 180, 325 ЦК України, ст. 112, 128 ЦК УРСР, ст. 15, 17 ЗУ «Про власність» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), Постановою Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_23, РНОКПП НОМЕР_3) до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_23, РНОКПП НОМЕР_4) про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в період з 01.01.2004 року до 01.09.2012 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 : приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_21 та приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_21.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_21.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_21.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_21.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою : АДРЕСА_21.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля Skoda-superb, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 117931,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6905,32 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 29.06.2018 року.

Суддя