Справа № 359/381/18 Головуючий у І інстанції Яковлєва Л. В.
Провадження № 22-ц/780/2334/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 11.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Фінагеєва В.О.,

секретар судового засідання: Гуторка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2018 року у складі судді Яковлєвої Л.В. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 21 вересня 2006 року вона є власником квартири №46, що розташована за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2/4. Разом з нею у квартирі зареєстровані колишня невістка ОСОБА_2, і онуки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач ОСОБА_2 розлучилася з сином позивача та в червні 2016 року виїхала разом з дітьми на проживання до ІНФОРМАЦІЯ_3. Всі витрати по сплаті комунальних послуг, утримання квартири у належному стані несе позивач. Крім того, відповідач ОСОБА_2 без згоди позивача, як власника квартири, 02 листопада 2017 року уклала договір оренди жилого приміщення, яким передала в оренду належну позивачці квартиру.

Тому, позивач просила суд ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Стягуто з ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що позивач не є власником квартири, оскільки відповідно до договору дарування від 05 серпня 2009 року ОСОБА_5 відчужила квартиру №46, що розташована за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2/4, своєму сину ОСОБА_6 Вказує, що не проживала у квартирі у звязку із хворобою свого сина ОСОБА_4 Вважає, що вона та її двоє дітей були позбавлені права користування житлом без надання права користування іншим приміщенням. Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з неї на користь позивача 640,00 грн. витрат по сплаті судового збору, оскільки таку вимогу позивач не заявляла.

Позивач ОСОБА_5 надала відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому вказала, що договір дарування від 05 серпня 2009 року, відповідно до якого вона відчужила квартиру №46, що розташована за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2/4, своєму сину ОСОБА_6 було розірвано, а тому вона є власницею вказаної квартири. Вважає, що відповідач разом з дітьми не є членами сім`ї власника квартири. Вказує, що ОСОБА_4 дійсно проходив лікування з листопада 2017 року по січень 2018 року, яке полягало у здійсненні операції по видаленню гланд. Разом з тим, відповідач разом з дітьми виїхали з квартири ще у 2016 році.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_2 підтвердила той факт, що з 2016 року вона разом з дітьми проживають у м. Києві. Тому, суд першої інстанції застосував положення ч.1 ст.82 ЦПК України, відповідно до якого обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Крім того, суд першої інстанції вважав доводи позивача підтвердженими довідкою СЗШ №205 Святошинського району м. Києва, виданої 11 січня 2018 року, за № 3, відповідно до якої ОСОБА_3 є учнем 5А класу даної школи, довідкою дошкільного закладу освіти №80 у Святошинському районі м. Києва від 11 січня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_4 відвідує даний заклад з 2016 року і по час видачі довідки. Тому, суд вважав доведеним факт відсутності відповідача разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, суд вважав, що відповідач разом з дітьми, будучи зареєстрованими у квартирі, у ній не проживають, перешкод у користуванні вказаним приміщенням не мають, витрат по її утриманню не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ними право користування жилим приміщенням, не вчиняють.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

За змістом ст.156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 16 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, за змістом вказаних норм право членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі) на користування жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) визначено та встановлено законом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного ОСОБА_1 України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12361338 від 01 листопада 2006 року ОСОБА_5 є власником №46, що розташована за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2/4 (а.с. 5, 6).

Відповідно до Акту обстеження житлових і матеріально - побутових умов від 28 грудня 2017 року, складеного депутатом Бориспільської міської ради Бориспільського району Київської області ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_5 (власник квартири, пенсіонер), ОСОБА_2 (колишня невістка), ОСОБА_3 (онука), ОСОБА_4 (онук). Власник квартири ОСОБА_5 проживає в м. Києві. ОСОБА_2 разом з дітьми фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, квВ.6 (а.с.8).

Відповідно до розписки на звороті вищевказаного Акта, голова будинкового комітету будинку 2/4 по вул. Київський шлях, засвідчив, що ОСОБА_2 разом з дітьми з червня 2016 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7. (а.с.8- зворот).

Відповідно до довідки СЗШ № 205 Святошинського району м. Києва виданої 11 січня 2018 року за №3, ОСОБА_3 є учнем 5 А класу даної школи. Відповідно до довідки дошкільного закладу освіти №80 у Святошинському районі м. Києва від 11 січня 2018 року, ОСОБА_4 відвідує даний заклад з 2016 року і по час видачі довідки (а.с.27-28).

02 листопада 2017 року ОСОБА_2, без згоди власника квартири, уклала договір оренди жилого приміщення, а саме: квартири №46, що у м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 2/4 (а.с.10).

Під час засідання суду апеляційної інстанції відповідач пояснила, що вона добровільно виселилась з дітьми із спірної квартири та переїхала проживати до м. Київ до своєї матері.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, і вірно застосував до спірних правовідносин положення статей 82 ЦПК України, 64, 72, 156 ЖК УРСР, 319, 321, 383, 391 ЦК України, оскільки суд першої інстанції виходив із наявних у справі доказів, що свідчать про відсутність волевиявлення відповідача проживати у спірній квартирі. Крім того, колегія суддів вважає, що у розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР відповідач та її діти не є членами сім`ї власника квартири ОСОБА_5

Колегія судів вважає, що право позивача ОСОБА_5 на вільне користування житловим приміщенням, що належить їй на праві приватної власності, було порушене відповідачкою ОСОБА_2 та її дітьми.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, про те, що позивач не є власником квартири, оскільки відповідно до договору дарування від 05 серпня 2009 року ОСОБА_5 відчужила квартиру №46, що розташована за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2/4, своєму сину ОСОБА_6, відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме копією договору про розірвання договору дарування квартири від 24 жовтня 2017 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 листопада 2017 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, про те, що вона не проживала у квартирі у звязку із хворобою свого сина ОСОБА_4 також відхиляються колегією суддів, оскільки не підтверджуються жодними доказами, наявними у матеріалах справи. А також спростовуються поясненнями ОСОБА_2 наданими в апеляційній інстанції про те, що вона з дитиною часто відвідували лікарів у м. Києві, звертаючись за консультаціями, а в лікарні дитина була не тривалий час.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, про те, що вона та її двоє дітей були позбавлені права користування житлом без надання права користування іншим приміщенням, також відхиляються колегією суддів, оскільки надання іншого постійного жилого приміщення можливе у випадках, передбачених законом, і у разі предявлення вимоги про виселення мешканців (положення статті 109 ЖК УРСР).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з неї на користь позивача 640,00 грн. витрат по сплаті судового збору, оскільки таку вимогу позивач не заявляла, також відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції задовольнив позов у повному обсязі, а тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору повністю покладаються на відповідача, з урахуванням принципу пропорційності. Крім того, колегія суддів вказує, що норми Цивільного-процесуального кодексу є імперативними, тобто обовязковими для виконання.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного ОСОБА_1 протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «12» липня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_1
СуддіОСОБА_8
ОСОБА_9