Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 742/3315/16-ц

провадження № 61-18544св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., ПророкаВ. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - регіональний сервісний центр МВС України в Чернігівській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 березня 2017 року в складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Бечка Є. М., Євстафіїва О. К.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - регіональний сервісний центр МВС України в Чернігівській області, про визнання правочинів недійсними та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що у серпні 2015 року ОСОБА_4 передав належний йому на праві власності автомобіль Volkswagen Transporter, ключі та технічний паспорт на цей автомобіль ОСОБА_7 В обумовлений строк автомобіль повернутий не був, тому позивач звернувся до правоохоронних органів. Під час кримінального провадження ОСОБА_4 дізнався про існування довіреності від його імені на ім'я ОСОБА_8, якою він уповноважив останнього розпоряджатися спірним транспортним засобом. На підставі вказаної довіреності ОСОБА_8 11 вересня 2015 року відчужив автомобіль Volkswagen Transporter ОСОБА_5, який 24 вересня 2015 року цей автомобіль продав ОСОБА_6 Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що позивач довіреності від 21 серпня 2015 року не підписував, тобто транспортний засіб вибув з володіння поза його волею.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив визнати недійсною довіреність від 21 серпня 2015 року, видану ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_8; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 11 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 24 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; визнати за позивачем право власності на автомобіль Volkswagen Transporter.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 січня 2017 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Transporter, укладений 11 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оформлений довідкою-рахунком від 11 вересня 2015 року, виданою товариством з обмеженою відповідальністю «Бета-Авто». Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 551,20 грн судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що твердження ОСОБА_4 про небажання відчужувати автомобіль не спростовані, а тому договір купівлі-продажу автомобіля від 11 вересня 2015 року необхідно визнати недійсним. Вимоги про визнання недійсною довіреності від 21 серпня 2015 року заявлені до неналежних відповідачів. ОСОБА_6 є добросовісним набувачем, позивач не є стороною договору купівлі-продажу автомобіля від 24 вересня 2015 року, тому вимоги про визнання недійсним цього договору та про визнання права власності на автомобіль задоволенню не підлягають, позивач свої права має захистити шляхом подання віндікаційного позову.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 березня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною довіреності від 21 серпня 2015 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24 вересня 2015 року, визнання права власності на автомобіль.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. Якщо власник неналежним чином поставився до вибору особи, якій передав річ, він позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не повернула річ. ОСОБА_4 має право звернутися з відповідним позовом до особи, якій добровільно передав транспортний засіб.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірний автомобіль вибув з власності позивача на підставі підробленої довіреності, тому він має право визнати за собою право власності на вказаний автомобіль.

У червні 2017 року представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_10 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що ОСОБА_4 добровільно передав ОСОБА_7 спірний автомобіль, тому останній зобов'язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду. ОСОБА_6 є добросовісним набувачем, вона не вступала у договірні відносини з ОСОБА_4, отже набула автомобіль правомірно і є його власником на законних підставах.

26 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили згідно витягу із системи НАІС ДДАІ, наданого центром надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування в м. Чернігів, Чернігівського, Городнянського, Ріпкинського, Куликівського районів при УДАІ УМВС України в Чернігівській області: свідоцтво НОМЕР_1, видане 30 грудня 2014 року, автомобіль Volkswagen Transporter, привезений з-за кордону по ВМД, власник - ОСОБА_4

Відповідно до висновку судового експерта Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 27 квітня 2016 року довіреність від 21 серпня 2015 року, посвідчена приватним нотаріусом Біляєвим В. О., не відповідає опису спеціального бланка нотаріального документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 812 від 05 серпня 2009 року; підпис від імені ОСОБА_4 у довіреності в графі «підпис» ймовірно виконаний не ОСОБА_4; рукописний текст, а саме: слова «ОСОБА_4» у графі «підпис» ймовірно виконаний не ОСОБА_4

Згідно з висновком судового експерта Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 20 травня 2016 року, відбиток печатки «Приватний нотаріус Біляєв Володимир Олександрович» в довіреності від 21 серпня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Біляєвим В. О. нанесений за допомогою рельєфного кліше, яке виготовлено з відносно еластичного матеріалу з виступаючими печатними елементами. Відбиток печатки «Приватний нотаріус БіляєвВолодимир Олександрович» в довіреності не відповідає за своїми характеристиками експериментальним відбиткам печатки, які надані для порівняльного дослідження.

Відповідно до довідки-рахунку від 11 вересня 2015 року ОСОБА_5 продано і видано легковий автомобіль Volkswagen Transporter, вартість автомобіля - 64 000 грн.

Відповідно до довідки-рахунку від 24 вересня 2015 року ОСОБА_6 продано і видано легковий автомобіль Volkswagen Transporter, вартість автомобіля - 49 000 грн.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Як встановлено вище, позивач відповідно до витягу із системи НАІС ДДАІ, наданого центром надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування в м. Чернігів, Чернігівського, Городнянського, Ріпкинського, Куликівського районів при УДАІ УМВС України в Чернігівській області є власником спірного майна.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Норми статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль. Якщо власник неналежним чином поставився до вибору особи, якій передав річ, він позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не повернула річ. ОСОБА_4 має право звернутися з відповідним позовом до особи, якій добровільно передав транспортний засіб.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що спірний автомобіль вибув з власності позивача на підставі підробленої довіреності, тому він має право визнати за собою право власності на вказаний автомобіль, оскільки у позивача відсутні підстави, передбачені статтею 392 ЦК України для визнання права власності на майно, тому вимоги про визнання права власності на автомобіль задоволенню не підлягають, позивач свої права має захистити шляхом подання віндікаційного позову.

Інші доводи касаційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки такі аргументи втрачають правовий сенс за встановлених судами обставин.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк