Справа № 289/2085/16-ц
Номер провадження 2/289/27/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2018 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання - Галькевич Ю.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання недійсним правочину - кредитного договору № ZRRWAЕ00000180 від 13.07.2007, про визнання незаконними дій відповідача по вказаному договору, застосування наслідків недійсного договору (двосторонню реституцію).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області знаходилась цивільна справа № 289/1700/13-ц, із матеріалів вказаної справи позивач дізналася, що 13.07.2007 між нею та відповідачем був укладений кредитний договір № ZRRWAЕ00000180 на суму 29 078,84 доларів США, який, як стверджує позивач, вона не укладала і не підписувала. В цій же позовній заяві позивач звертає увагу, що нею своєчасно сплачувалися всі ануїтетні платежі за кредитним договором № ZRRWAЕ00000180 від 13.07.2007, причому в розмірах більших, ніж передбачено договором, заборгованість за вказаним договором нею погашено на рік раніше, ніж передбачено кредитним договором.

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що відповідач - ПАТ КБ «ПриватБанк» веде нечесну підприємницьку діяльність, яка заборонена Законом України «Про захист прав споживачів», так як у відповідності до умов кредитного договору банком одноразово відраховується та перераховується на окремий рахунок банку сума страхових платежів (у даному випадку у розмірі 6 885 доларів США) у випадках та згідно порядку, визначеному п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору. Позичальник вважає, що при укладенні кредитного договору ним одноразово було сплачено всю суму страхових платежів у розмірі 6 885 доларів США на окремий рахунок, з якого банк буде перераховувати страхові платежі страховій компанії у відповідності до умов договору, укладеного між банком та страховою компанією, отже, заборгованість по несплаті страхових платежів не може виникнути.

Крім того, позивач вважає незаконними дії відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», які полягають в нарахуванні за кредитним договором № ZRRWAЕ00000180 від 13.07.2007 на суму 29 078,84 доларів США відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць, а мав би нараховувати згідно договору 0,84 % на рік.

В позовній заяві позивач ОСОБА_2 вказує, що зазначеного кредитного договору № ZRRWAЕ00000180 від 13.07.2007 вона не укладала та не підписувала, в той же час зазначає, що нею було сплачено банку більше 32 тисяч доларів США, Банком було незаконно нараховано заборгованість по несплаті страхових платежів орієнтовно близько 6 тисяч доларів США та подано позов про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль. Таким чином, позивач вважає, що відповідач при укладенні спірного договору свідомо та навмисно ввів його в оману щодо істотної умови кредитного договору - його ціни, що і стало підставою для звернення до суду.

Посилаючись на зазначені вище обставини, позивач просить визнати зазначений кредитний договір недійсним та застосувати наслідки недійсного договору (двосторонню реституцію).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав та просить задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Також зазначив, що його довіритель не погоджується із сумою кредиту, так як кредит було видано на 22 тисячі доларів, а Банк стверджує, що видав 29 078,84 доларів США, однак, відсутні докази того, що ця сума була виплачена позивачеві. Доповнив, що позивач щомісячно сплачувала 505 доларів США, однак, як вияснили, ці щомісячні платежі були нараховані не правильно, вони не відповідають розрахункам.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, на електронну адресу суду направив заяву про розгляд справи без участі його представника та відмовити в задоволенні заявлених вимог враховуючи наявні в справі заперечення. Кожна особа за принципом автономії волі відповідно до ст. 13, ч. 3 ст. 211 ЦПК України на свій розсуд активними чи пасивними діями розпоряджається належними їй процесуальними правами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, до загальних засад цивільного законодавства відноситься, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості (ст.ст. 6, 627 ЦК України), справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Разом з тим ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд, визначаючи межі розгляду цієї справи, виходить з того, що правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, з яких звернувся позивач до суду, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в п.п. 1, 4, 7 постанови № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Позивач, як на підставу недійсності договору згідно з ст. 230 ЦК України у цій справі, посилається на наявність в діях Банку ознак нечесної підприємницької практики, яка мала місце внаслідок введення відповідачем її як споживача в оману відносно суми наданого кредиту та встановленої суми щомісячних платежів.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

До загальних засад цивільного законодавства відноситься, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості (ст.ст. 6, 627 ЦК України), справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» визначено, що заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ЦПК України щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов'язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Посилання позивача на ту обставину, що вона не укладала і не підписувала 13.07.2007 кредитний договір № ZRRWAE00000180 на суму 29 078,84 долари США спростовується наявною в матеріалах справи копією вказаного кредитного договору (т.1 а.с.195-199), що також було неодноразово встановлено судовими рішеннями (т.1 а.с.124-125,126-127,128-129,132-133).

Посилання на ту обставину, що відповідно до укладеного договору відповідач мав би нараховувати відсотки за користування кредитом у розмірі 0,84 % на рік спростовуються наявною в матеріалах справи копією кредитного договору від 13.07.2007 № ZRRWAЕ00000180, відповідно до п.7.1 умов якого Банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.07.2007 по 12.07.2012 включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 29 078,84 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з 10 по 15 число кожного місяця (т.1 а.с.199).

Кредитний договір укладено з додержанням вимог, встановлених ЦК України та статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», останній містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу, строк повернення грошових коштів та сторонами погоджено розмір неустойки за невиконання зобов'язань за кредитним договором.

Позичальник під час укладення кредитного договору була ознайомлена з його умовами, оскільки висловила своє волевиявлення на його укладання шляхом підписання договору. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. На момент укладення договору ОСОБА_2 не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови.

Отже, дії ПАТ КБ «Приватбанк» не містять ознак нечесної підприємницької практики.

Посилання представника позивача на непоінформованість ОСОБА_2 з умовами кредитування, спростовується відсутністю застережень та зауважень з боку останньої при укладенні спірного договору та поверненням нею кредитних коштів разом із нарахованими відсотками (т.1 а.с.209-218), що свідчить про її згоду зі всіма умовами кредитного договору та підтверджено підписом.

Таким чином, судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивачем не доведено порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. ОСОБА_2, отримавши кредит за оспорюваним кредитним договором, в подальшому виконувала його умови та сплатила банку понад 32 тисячі доларів США, про що зазначила в позовній заяві та підтвердив в судовому засіданні її представник.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Згідно правового висновку, висловленого Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-511цс15, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.

Також відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 230 ЦК України як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними; представник позивача не навів доказів щодо введення в оману його довірительки під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та відмовитися від його укладення в разі своєї незгоди, а тому позовні вимоги у частині визнання недійсним кредитного договору задоволенню не підлягають.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 02.12.2015 по справі № 6-1341цс15.

Суд звертає увагу на те, що позивач, яка вважала себе споживачем на час укладення кредитного договору, не скористалася передбаченим ЗУ «Про захист прав споживачів» правом протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою заяву на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин та не просила змінити або роз'яснити окремі положення оспорюваного кредитного договору, користувалася кредитними коштами й звернулася до суду про визнання кредитного договору недійсним з підстав невідповідності закону більше ніж через дев'ять років з дня укладення кредитного договору - в грудні 2016 року.

Щодо зазначеної представником позивача обставини неправильного розрахунку суми щомісячних платежів у сумі 505,34 доларів США суд зазначає наступне.

Позивачем було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи, яке ухвалою суду від 15.08.2017 було задоволено (т.1 а.с.225-226), однак, вказану ухвалу експертною установою виконано не було і справу повернуто до суду, так як платник відмовився від оплати рахунку за проведення експертизи (т.2 а.с.6).

Будь-яких розрахунків на обґрунтування неправильності розрахунку по спірному кредиту ні позивачем, ні його представником суду не надано.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 безпідставні та необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та у задоволенні її позовних вимог відмовлено, то судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 95, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27.06.2018.

Суддя /підпис/ Н. С. Сіренко

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)