Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 542/670/15-ц

провадження № 61-20064св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ХоптиС. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Новосанжарська центральна районна лікарня Полтавської області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Полтавському та Новосанжарському районах Полтавської області, територіальне управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Полтавській області

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Полтавському та Новосанжарському районах Полтавської області, територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Полтавській області про встановлення факту отруєння та професійного захворювання на виробництві за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року у складі судді Гавриленко Т. Г. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 березня

2017 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Бондаревської С. М.,

Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Полтавському та Новосанжарському районах Полтавської області, територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Полтавській області про встановлення факту отруєння та професійного захворювання на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що, працюючи на посаді дезінфектора у Новосанжарській центральній районній лікарні Полтавської області,

07 жовтня 2014 року отримала отруєння парами хлору на робочому місці внаслідок нещасного випадку на виробництві у зв'язку з незабезпеченням належними засобами захисту та невідповідністю робочого місця вимогам та стандартам, які ставлять до дезінфекційних боксів.

Оскільки відповідач не провів своєчасного та об'єктивного розслідування нещасного випадку, просила визнати незаконними та скасувати акти

від 06 травня 2015 року та від 21 липня 2016 року, складені комісією Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської області, форми Н-5 розслідування нещасного випадку у Новосанжарській центральній районній лікарні Полтавської області, який стався 07 жовтня 2014 року; встановити факт нещасного випадку, що стався з нею 07 жовтня 2014 року, таким, що пов'язаний з виробництвом; встановити факт, що її захворювання відноситься до переліку професійних захворювань; встановити факт, що вона отримала професійне захворювання внаслідок роботи дезінфектором у Новосанжарській центральній районній лікарні Полтавської області протягом десяти років; зобов'язати Новосанжарську центральну районну лікарню Полтавської області скласти акти форми Н-1 та П-5; зобов'язати Новосанжарську центральну районну лікарню Полтавської області видати їй направлення на медико-соціальну експертну комісію для встановлення ступеню втрати професійної працездатності; стягнути з Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської області судові витрати.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області

від 27 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що вона не надала доказів на підтвердження факту нещасного випадку та професійного захворювання. Новосанжарська центральна районна лікарня Полтавської області провела розслідування та склала акт Н-5. Підстави для складання актів Н-1 та П-5 й направлення на медико-соціальну експертизу лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилено. Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 грудня

2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що рішення районного суду є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи, оскільки відповідно до акта проведення розслідування нещасного випадку, що стався 07 жовтня 2014 року у Новосанжарській центральній районній лікарні Полтавської області, складеного 06 травня 2015 року комісією Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської області, встановлено, що випадок погіршення стану здоров'я ОСОБА_4, дезінфектора Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської області, який стався під час виконання нею функціональних обов'язків, не пов'язаний із впливом шкідливого фактора, а саме хлорного вапна, так як клінічних ознак отруєння хлорним вапном при первинному і повторному зверненнях за медичною допомогою у ОСОБА_4 не було. Погіршення її стану здоров'я обумовлене загостренням її хронічного захворювання - гіпертонічної хвороби. Цей випадок визнаний таким, що не пов'язаний з виробництвом. Аналогічних висновків комісія дійшла при повторному розслідуванні вказаного випадку, виклавши їх в акті

від 21 липня 2015 року. При цьому позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту нещасного випадку та професійного захворювання.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Крім того, апеляційний суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не звернув уваги на те, що акти про розслідування нещасного випадку на виробництві були складені через сім місяців після настання нещасного випадку, що суперечить пункту 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань, аварій на виробництві. При цьому відповідачем не доведено належними та допустимими доказами свої доводи про те, що у ОСОБА_4 07 жовтня 2014 року стався гіпертонічний криз, оскільки із записів медичної картки амбулаторного хворого Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської області вбачається, що ОСОБА_4 була госпіталізована з діагнозом гострий бронхіт та виписана з діагнозом хронічний бронхіт.

У червні 2017 року Новосанжарська центральна районна лікарня Полтавської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

12 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 179 ЦПК України предметом доказування під час розгляду справи є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 22 Закону «Про охорону праці» власник (роботодавець) або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві згідно з порядком, встановленим Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Відповідно до пункту 64 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 30 листопада 2011 року (далі - Порядок), віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв'язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2000 року, професійний характер хронічного захворювання (отруєння) встановлюється лікарсько-експертною комісією спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу.

Згідно із пунктом 68 Порядку у спірних випадках остаточне рішення щодо встановлення діагнозу професійного захворювання приймається центральною лікарсько-експертною комісією державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України». Оскарження рішення зазначеної комісії у разі незгоди хворого або роботодавця здійснюється у судовому порядку.

Судом установлено, що 01 червня 2004 року ОСОБА_4 працювала у Новосанжарській центральній районній лікарні Полтавської області на посаді дезінфектора відповідно до наказу головного лікаря Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської області

від 27 травня 2004 року.

07 жовтня 2014 року дезінфектор ОСОБА_4 проводила розважування хлорного вапна. Близько 11 год цього ж робочого дня вона звернулася за медичною допомогою до фахівців Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської області у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, який вона пов'язує з отруєнням хлорним вапном.

Наказом головного лікаря Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської областівід 12 січня 2015 року її звільнено у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України.

Актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 07 жовтня 2014 року об 11 год у Новосанжарській центральній районній лікарні Полтавської області, складеного комісією Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської області 06 травня 2015 року, встановлено, що випадок погіршення стану здоров'я ОСОБА_4, дезінфектора Новосанжарської центральної районної лікарні Полтавської області, який стався під час виконання нею посадових обов'язків, не пов'язаний із впливом шкідливого фактора, а саме хлорного вапна, так як клінічних ознак отруєння хлорним вапном при первинному і повторному зверненнях за медичною допомогою у ОСОБА_4 не було виявлено. Погіршення її стану здоров'я обумовлене загостренням її хронічного захворювання - гіпертонічної хвороби. Цей випадок визнаний таким, що не пов'язаний з виробництвом.

Такого ж висновку дійшла ця ж комісія при повторному розслідуванні вказаного випадку, виклавши їх в акті від 21 липня 2015 року.

Відповідно до висновку експерта Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України» від 20 травня 2016 року встановити, чи мав місце випадок гострого професійного отруєння парами хлору, а отже визначити, чим обумовлене погіршення стану здоров'я

ОСОБА_4 07 жовтня 2014 року неможливо. Враховуючи багаторазове перенесення ОСОБА_4 захворювань простудного характеру є підстави вважати, що у ОСОБА_4 хронічне обструктивне захворювання легень з наявністю пневмосклерозу та дихальної недостатності розвивалося поступово, при цьому шкідливі умови праці: хімічні подразники, фізичне перевантаження, простудний і пиловий фактори могли сприяти погіршенню перебігу існуючих у неї захворювань.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту нещасного випадку та професійного захворювання ОСОБА_4 При цьому Новосанжарською центральною районною лікарнею Полтавської області було проведено розслідування та складено за його наслідками акт Н-5, яким встановлено, що випадок погіршення стану здоров'я ОСОБА_4 не пов'язаний із впливом шкідливого фактора на робочому місці, а підстави для складання актів Н-1 та П-5 та направлення на медико-соціальну експертизу лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я відсутні.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду. При вирішенні вказаної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Касаційна скарга висновків судів не спростовує, на законність судових рішень не впливає.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області

від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області

від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В.Синельников