Справа № 438/338/18
Номер провадження 2/438/260/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 червня 2018 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючої судді - Хемич О.Б.

за участю секретаря судових засідань - Гадубяк О.В.

позивача - ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_2, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування, про виїзд малолітньої дитини за межі України,

в с т а н о в и в:

18.04.2018 року ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 (адреса: вул. АДРЕСА_2) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_3), третя особа виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування (адреса: вул. Шевченка,42 м. Борислав Львівська область), про виїзд малолітньої дитини за межі України.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_6, який було розірвано за рішенням Бориславського міського суду від 12.08.2008 р.

У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачем.

Після розірвання шлюбу сторони припинили між собою будь-які стосунки. Позивач ОСОБА_3 тривалий час знаходиться за межами України. Син ОСОБА_8 на цей час лишається з батьками позивачки.

Позивачка ОСОБА_3 має можливість регулярно приїжджати в Україну. Так само як і другий позивач ОСОБА_2, бабця малолітнього ОСОБА_7. В позивачів легалізоване перебування за межами України. Вони також мають можливість забезпечити, під час канікул, відпочинок синові (онукові) в державах Європейської спільноти - Республіці Болгарія та Республіці Польща.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2, мають сталий заробіток, дохід, є фінансово забезпечені. На даний час в ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є можливість забезпечити на канікулах, за графіком з 15 грудня 2018 до 01 лютого 2019 р. та з 1 червня до 31 серпня 2018 р., та відпочинок малолітньому ОСОБА_7 в країнах ЄС. Для оформлення тимчасового виїзду, у супроводі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за межі України, необхідна відповідна письмова згода відповідача як батька малолітнього ОСОБА_7 Виконати таку, передбачену законом вимогу, добровільно, через підписання відповідної заяви-згоди у нотаріуса відповідач відмовляється, оскільки відсутній за місцем реєстрації.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 наголосила на тому, що вона є бабцею малолітнього ОСОБА_7, має родичів в Республіці Польща і хоче їх відвідати разом з внуком, відповідач не цікавиться вихованням дитини, мати хлопчика працює в Республіці Польща, має фінансову можливість організувати для сина відпочинок в Болгарії, позов підтримала.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав, проти надання дозволу на тимчасовий виїзд з України малолітнього ОСОБА_7 без згоди батька ОСОБА_6 не заперечував.

Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримала та вважає за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітнього ОСОБА_7 без згоди батька ОСОБА_6.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 22.06.2018 року.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 12.08.2008р. шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 розірвано, актовий запис №61 від 12.08.2008р.; після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище їй - ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 18.11.1988 р. батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_11 та ОСОБА_2.

Згідно з Висновком виконавчого комітету Бориславської міської ради як органу опіки та піклування про виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 в Республіку Польща в періоди з 01 червня 2018 року до 31 серпня 2018 року та з 15 грудня 2018 року до 01 лютого 2019 року у супроводі бабусі ОСОБА_2 за згодою матері та без згоди батька, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради від 12.04.2018 року № 83, - батько малолітнього ОСОБА_7 участі у вихованні сина не приймає, з ним не спілкується. Дитина проживає з матір'ю, мати належним чином піклується про сина, дбає про його фізичний та моральний розвиток. Бабуся дитини, ОСОБА_2, бере безпосередню участь у вихованні онука, піклується про його здоров'я, дбає про навчання. З метою відпочинку та оздоровлення, покращення його фізичного, духовного та морального рівнів, бабуся має можливість на час літніх канікул з 01 червня 2018 року до 31 серпня 2018 року, та в період з 15 грудня 2018 року до 01 лютого 2019 року здійснити подорож до Республіки Польща. Мати дитини, ОСОБА_3 про поїздки за межі України у супроводі бабусі не заперечує, окрім того має можливість здійснити подорож на час літніх канікул з 01.06.2018 року до 31.08.2018 року до Республіки Болгарія. Діючи в інтересах дитини, виконавчий комітет Бориславської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає, за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітньому ОСОБА_6 в супроводі бабусі ОСОБА_2 в Республіку Польща в період з 01 червня 2018 року до 31 серпня 2018 року та в період з 15 грудня 2018 року до 01 лютого 2019 року, за згодою матері ОСОБА_3 та на тимчасовий виїзд з України малолітньому ОСОБА_7 без згоди та супроводу батька ОСОБА_6 в супроводі матері ОСОБА_3 в Республіку Болгарію період з 01 червня 2018 року до 31 серпня 2018 року, з метою відпочинку та оздоровлення.

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.1 ст.257 баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом також встановлено, що позивачі турбуючись про виховання та утримання дитини мають бажання та можливість виїзду за кордон, де можуть забезпечити відпочинок та оздоровлення дитини.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пп.1 п.4 правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Як роз'яснюється у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

За змістом Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, до якої Україна приєдналась згідно з Законом від 11 січня 2006 року №3303-IV, один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто, зміна країни проживання дитини вимагає узгодження з іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Статтею Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» 4 визначена можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Натомість надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків у вихованні дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею.

Оскільки, представник відповідача не заперечував проти позовних вимог та надав згоду на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст.10-13,76-80,258-259,263-268 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

- позов задовольнити;

- надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Борислава Львівської області за межі України без згоди батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, паспорт серії НОМЕР_6, виданий Бориславським МВ УМВС України у Львівській області 03.12.2003р., у супроводі його матері, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, ІПН НОМЕР_1, на період з 26 липня до 31 серпня 2018 року в Республіку Болгарія;

- надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Борислава Львівської області за межі України без згоди батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований за адресою АДРЕСА_4, паспорт серії НОМЕР_6, виданий Бориславським МВ УМВС України у Львівській області 03.12.2003р., у супроводі його бабусі, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, ІПН НОМЕР_2, на період з 26 липня по 31 серпня 2018 року та на період з 15 грудня 2018р. до 01 лютого 2019р. в Республіку Польща;

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 липня 2018 року.

Суддя О.Б. Хемич