Справа № 453/317/18
№ провадження 2/453/287/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 липня 2018 рокуСколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Микитина В.Я.,
секретаря судових засідань ОСОБА_1,
з участю позивача ОСОБА_2,
та його представника адвоката ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-
Позивач ОСОБА_2 21.03.2018 року звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 17 476 грн. 89 коп.. Судові витрати у справі просить покласти на відповідача.
Ухвалою судді від 28.03.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Розгляд справи по суті відбувся 06.07.2018 року за правилами спрощеного позовного провадження.
Позов обґрунтовано тим, що 28.01.2015 року між сторонами укладено договір позики терміном до 25.03.2015 року, згідно котрого відповідач отримав від позивача у борг 40 000 грн.. Однак відповідач, незважаючи на закінчення терміну дії договору позики, до цього часу повної суми позики не повернув, а повернув лише у певній частині, добровільно повернути решту суми боргу відмовляється, уникає зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки, у звязку з чим позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом. Позивачем подано розрахунок суми боргу у розмірі 17 476 грн. 89 коп., з яких 6 000 грн. основана сума боргу, 535 грн. 00 коп. три проценти річних від простроченої суми, 4 360 грн. 13 коп. інфляційні втрати та 6 581 грн. 76 коп. пеня.
Позивач ОСОБА_2 та його належним чином уповноважений представник адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надали пояснення, аналогічні наведеним у позові.
У звязку із встановленням судом обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом у письмовій формі із виходом до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника на підтвердження позовних вимог, давши належну оцінку дослідженим письмовим доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 28.01.2015 року сторони уклали договір позики (у спосіб відібрання розписки про одержання у боргу коштів), згідно з яким позивач надав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти у розмірі 40 000, які зобовязувався повернути до 25.03.2015 року. Вказаний договір відповідач підписав власноручно із зазначенням на ньому серії та номера свого паспорта, а також зареєстрованого місця проживання. Цього ж дня відповідач отримав у позивача обумовлені розпискою кошти.
Вимоги до укладення договорів позики зазначені у параграфі 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Так, за змістом ст. ст. 1046 та 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику, у даному випадку грошові кошти, у строки та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інші проценти річних не встановлені у договорі.
Судом встановлено, що відповідач, який виступає у вказаному вище договорі позичальником, грошові кошти у розмірі 40 000, у визначеному порядку та у встановлений договором строк до 25.03.2015 року не повернув у повному розмірі, а тому повинен на відповідну вимогу кредитора, яким виступає позивач, сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інші проценти річних у договорі не вказані.
Позивач ставить вимогу про повернення йому грошових коштів у розмірі 17 476 грн. 89 коп., з яких 6 000 грн. основана сума тієї частини боргу, котра залишається неповернутою, 535 грн. 00 коп. три проценти річних від простроченої суми, 4 360 грн. 13 коп. інфляційні втрати та 6 581 грн. 76 коп. пеня. Оскільки договором позики не визначено розмір процентів річних від простроченої суми, тому за прострочення виконання грошового зобовязання за таким договором з відповідача у користь позивача підлягають також сплаті три проценти річних від простроченої суми, як це зазначено у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Сума трьох процентів річних за договором становить 535 грн. 00 коп..
З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 6 000 грн., трьох процентів річних у розмірі 535 грн. 00 коп., інфляційних витрат у розмірі 4 360 грн. 13 коп. та пені у розмірі 6 581 грн. 76 коп. ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є підставними та обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Однак, якщо договір укладений у письмовій формі, то рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Відповідач договір позики від 28.01.2015 року не оспорював, зокрема не подав під час розгляду справи зустрічний позов про визнання договору позики недійсним. У судовому засіданні не здобуто також жодних доказів на підтвердження того, що вказаний договір позики був укладений сторонами під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України, зокрема відповідач повинен сплатити позивачу 17 476 грн. 89 коп. боргу за договором від 28.01.2015 року (за розпискою), у межах заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає до задоволення повністю, то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп., згідно квитанції від 06.03.2018 року про оплату судового збору за подання даного позову до суду.
Керуючись ст. ст. 5, 12-13, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268, 279, 281 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, тобто шляхом подання до апеляційного суду Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя В.Я. Микитин
Повне заочне рішення суду складене 09 липня 2018 року.