ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/493/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Кримчук Я.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей,

представник позивача: ОСОБА_4

представник відповідача: ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_6, позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, відповідач, разом сторони) про стягнення додаткових витрат на двох дітей - дочку ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8, в загальному розмірі 196 664,62 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилися дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням суду від 01.04.2016 шлюб сторін розірвано. Діти проживають з позивачем, яка несе усі обов'язки щодо їх утримання та виховання. З моменту розірвання шлюбу відповідач не приймає участі в утриманні дітей, матеріальної допомоги не надає, від сплати аліментів ухиляється. Позивач самостійно покриває усі додаткові витрати на дітей. Так, за заняття дочки балетом у гуртку «Кияночка» за період з квітня по травень 2017 р. нею сплачено 5 935 грн.; за навчання дочки в платній школі «Політико-правовий коледж «Алско» за період з листопада 2016 р. по лютий 2017 р. сплачено 7 020 грн.; за навчання обох дітей в лінгвістичному центрі на англомовній програмі за період з вересня 2016 по січень 2017 р. сплачено 63 449 грн.; за навчання сина в гуртку «Винахідник» за період з квітня 2016 по березень 2017 сплачено 4 408,75 грн.; за матраци та ліжка для дітей у квітні 2017 р. сплачено 17 928 грн.; за операцію сина по видаленню аденоїдів у листопаді 2016 р. сплачено 9 950 грн.; за ліки для обох дітей в період з серпня 2016 р. по лютий 2017 р. сплачено 6 840 грн.; за дитячі розваги в період з травня 2016 р. по травень 2017 р. позивач витратила 2 720 грн.; на оздоровчий табір для дочки за період з травня 2016 по травень 2017 р. сплачено 41 495 грн.; на святкування дня народження сина у 2017 р. витрачено 3 440 грн.; за лікування та ліки для обох дітей в період з червня по вересень 2017 р. сплачено 4 168,87 грн.; за навчання дочки в платній школі «Політико-правовий коледж «Алско» за період з вересня 2017 р. по січень 2018 р. сплачено 3 520 грн.; за навчання обох дітей в лінгвістичному центрі на англомовній програмі за період з червня 2017 по січень 2018 р. сплачено 21 750 грн.; за навчання сина в гуртку «Винахідник» за період з вересня 2017 р. сплачено 4 040 грн.

У відзиві на позов представник відповідача виклала заперечення на позов, у яких послалась на такі обставини. Хоча рішенням суду місце проживання дітей визначене з позивачем, фактично третину часу діти проживають з відповідачем, який приймає фінансову участь у їх забезпеченні продуктами харчування, медикаментами, медичними оглядами тощо. Так, за останні три місяці відповідач витратив на іграшки та спортивні товари для дітей 3521,58 грн., закупив усе необхідне для школи на суму 2 576,71 грн., сплатив 2 3220 грн. за навчання сина в підготовчій школі «Винахідник». Також відповідачем оплачуються заняття сина в футбольній школі «Восход». Відповідачу спільно з позивачем належить на праві власності нежитлове приміщення у м. Києві, житловий будинок в Івано-Франківській області та автомобіль Мерседес. За час перебування у шлюбі з позивачем відповідач уклав договори лізингу на придбання двох автомобілів, які були вилучені виконавчою службою ще у 2016 р. у зв'язку із заборгованістю на суму 729 923,25 грн. Наразі на розгляді в суді перебувають справи за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до нього про звернення стягнення на предмет застави та за його позовом до позивача про поділ квартири за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що позивач не дозволяє відповідачу користуватися цією квартирою, він змушений орендувати житло, за що сплачує 7 500 грн. щомісяця та відшкодовує орендодавцеві усі комунальні послуги (близько 2 700 грн. в місяць). Крім того відповідач утримує своїх батьків - непрацюючих пенсіонерів. Нещодавно батькові була проведена операція. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, стабільного доходу не має і несе додаткові витрати на дітей в силу своїх фінансових можливостей.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Заперечуючи проти аргументів відповідача, вказала, що вимоги позивача не стосуються періоду часу, коли діти проживали з відповідачем. До того ж понесення відповідачем певних витрат на дітей не може бути підставою для звільнення його від обов'язку брати участь у додаткових витратах, пов'язаних з хворобою дітей та розвитком їх здібностей.

Представник відповідача на обґрунтування заперечень додатково послалась на те, що питання щодо відпочинку дітей і навчання їх в різних розвиваючих закладах позивач з відповідачем не погоджувала, а витрати на ліжка та розваги взагалі не є додатковими витратами в розмінні статті 185 Сімейного кодексу України.

Заслухавши представників сторін, дослідивши їх письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, та письмові докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.12. 2006 (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дочка ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_7 - син ОСОБА_8 (а.с. 6, 7).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2016 шлюб сторін розірвано (а.с. 8).

18.11.2016 Дарницьким районним судом м. Києва ухвалене рішення про визначення місця проживання дітей з матір'ю (а.с. 8).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.02.2018, зміненого ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.05.2018, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. на кожну дитину.

Вказаним рішенням встановлено, що діти проживають з позивачем, а відповідач частково приймає участь у їх вихованні та матеріальному утриманні.

Вимоги позивача ґрунтуються на приписах статті 185 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Такими істотними обставинами є стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що впродовж періоду часу з квітня 2016 р. по жовтень 2017 р. позивач понесла додаткові витрати на дітей, а саме: сплатила за заняття дочки балетом в гуртку «Кияночка» та витратила на придбання необхідних для цих занять товарів кошти в загальному розмірі 4 440 грн.; оплатила навчання обох дітей в лінгвістичному центрі в загальному розмірі 85 199 грн.; оплатила заняття сина в гуртку «Винахідник» в загальному розмірі 8 448,75 грн.

Факт понесення позивачем зазначених витрат підтверджується чеками та банківськими квитанціями (а.с. 9, 10, 15, 16, 17, 18, 49), належність та допустимість яких як доказів сторона відповідача не оспорює.

Вирішуючи питання про те, чи є вищенаведені витрати додатковими витратами в розумінні частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України, суд керується відповідними положеннями міжнародного та національного сімейного законодавства.

Так, Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.

Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності, дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.

Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток (частина 2 статті 150 Сімейного кодексу України).

З урахуванням наведеного суд вважає, що залучаючи дітей до занять у позашкільний час, позивач діяла в їх інтересах, з метою забезпечення їх фізичного, духовного та морального розвитку, а відтак вищевказані витрати суд розцінює як витрати, спрямовані на розвиток здібностей дітей.

Відповідачем не спростовано, що питання щодо вивчення дітьми іноземної мови, зайняття дочки балетом, а сина - у гуртку «Винахідник», було з ним погоджено.

Судом також встановлено, що окрім витрат, спрямованих на розвиток здібностей дітей, позивач понесла витрати на оплату проведеної у листопаді 2016 р. операції по видаленню ОСОБА_9 аденоїдів в сумі 9 650 грн. та інші витрати на оплату медичних послуг для обох дітей (консультації педіатра, отоларинголога, офтальмолога, послуги стоматолога) в загальному розмірі 4 340 грн., що підтверджується чеками, квитанціями та актами про надані медичні послуги (а.с. 24, 26, 41, 42, 43, 44, 45, 46).

Ці витрати викликані хворобою дітей, а тому є витратами, у яких батьки зобов'язані брати участь.

У сімейному законодавстві діє принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини незалежно від розірвання шлюбу між батьками і проживання їх окремо від дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України), а відтак за загальним правилом участь батьків у додаткових витратах на дитину теж повинна бути рівною.

Зважаючи на нормальний стан здоров'я відповідача, відсутність у нього інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він повинен утримувати, а також те, що він є досить забезпеченою людиною, має у власності нерухоме майно та автомобілі, отримує доходи від підприємницької діяльності, його витрати на оренду житла, погашення грошових зобов'язань за договорами лізингу та надання ним матеріальної допомоги батькам, суд не вважає істотними обставинами, які повинні враховуватися при вирішенні питання про розмір його участі у додаткових витратах на дітей.

З огляду на вищевикладене суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача половини суми, витраченої на розвиток здібностей дітей, та витрат, пов'язаних з їх хворобою, що становить 56 038,88 грн. (4440+85 199+8448,75 +9650+4340)/2).

Правових підстав для стягнення половини витрачених позивачем коштів на оплату навчання дочки в приватній школі «Політико-правовий коледж «Алско» в загальному розмірі 10 540 грн. (а.с. 11, 12, 13, 14, 50), придбання ліжок та матраців в сумі 17 928 грн. (а.с. 19-23), оплату розваг та святкування дня народження в загальному розмірі 6 160 грн. (а.с. 30-33, 39, 40) суд не вбачає, оскільки ці витрати не є додатковими витратами в розумінні частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України.

Враховуючи, що за правилом, закріпленим статтею 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, а позивач не надала доказів, які б підтверджували, що вона погоджувала з відповідачем питання щодо дороговартісного відпочинку дочки в кінному клубі та іще і не під час канікул, підстави для стягнення витрат на цей відпочинок в сумі 41 495 грн. (а.с. 34-38) також відсутні.

Належних доказів, які б доводили, що ліки та інші товари медичного призначення, витрати на які підтверджуються фіскальними чеками (а.с. 27-29, 46-48), придбавалися саме для дітей і згідно з рекомендаціями лікарів, позивачем не надано, а тому вимогу про їх стягнення суд вважає недоведеною.

За аналогією закону позивачі за подання позовів про стягнення додаткових витрат на дитину звільнені від сплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому суд вбачає підстави для стягнення з відповідача судового збору в дохід держави.

Розмір заявлених ОСОБА_2 позовних вимог становив 196 664,62 грн., а суд визнав обґрунтованими вимоги на суму 56 038,88 грн. Отже враховуючи, що позов задовольняється 14/50 частин (56 038,88х100: 196 664,62), присудженню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в мінімальному розмірі, встановленому законом для позовних заяв майнового характеру, що становить 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на двох малолітніх дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 56 038 гривень 88 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, рнокпп НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 рнокпп НОМЕР_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

Повне рішення складене 04.07.2018.