У х в а л а

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа №757/7915/17-ц

провадження № 61-28580ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А.О., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, на постанову Апеляційного суду м.Києва від 19 квітня 2018 року у справі за позовом заступника прокурора Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах Держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року заступник прокурора Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах Держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про витребування майна.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року скасовано ухвалу суду першої інстанції та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

21 травня 2018 року ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_6, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Апеляційного суду м.Києва від 19 квітня 2018 року, а ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 26 лютого 2018 року залишити в силі.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, помилково не врахував, що прокурор подав позовну заяву від імені заінтересованої особи, не маючи повноважень на ведення справи, оскільки Київська міська рада не є державним органом, який здійснює управління майном, що є у державній власності, та не відноситься до інших суб'єктів, які здійснюють управління державним майном, спірне майно до його вибуття з володіння територіальної громади міста Києва перебувало у комунальній власності.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного судувважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що місцевою прокуратурою при подачі позовної заяви в інтересах Держави в особі Київської міської ради дотримано вимоги статті 56 ЦПК України, зазначено уповноважений державою орган здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, обґрунтовано наявність порушень інтересів держави та відповідно до положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомлено цей орган про здійснення представництва інтересів держави в особі Київської міської ради в суді. Також вказав, що на момент подачі позову заступник керівника Київської місцевої прокуратури №6, який діяв в інтересах Держави в особі Київської міської ради, мав цивільну процесуальну дієздатність для подачі позову.

Відповідно до 1 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно частини четвертої статті 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що вказані норми Закону України «Про прокуратуру» та ЦПК України визначають, що прокурор, реалізуючи конституційну функцію представництва інтересів держави в суді, має право звертатись до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, обґрунтувавши при цьому, в чому полягає порушення інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частиною п'ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування», від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до статті 1 Регламенту Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 7 липня 2016 №579/579, Київрада є представницьким органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від її імені та в її інтересах функцій і повноважень місцевого самоврядування.

Отже, Київська міська рада має право представляти інтереси територіальної громади щодо комунального майна у місті Києві.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції, представник Київської міської ради Брунь Ю.І. заперечувала проти залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до статті 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення, тобто з моменту її реєстрації (стаття 87 ЦК), і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Одночасно з правоздатністю у юридичної особи виникає дієздатність. Виникнення дієздатності означає, що юридична особа своїми діями може отримувати, створювати і здійснювати цивільні права та обов'язки. Дієздатність юридичної особи, як і правоздатність, має універсальний характер. Натомість у юридичної особи право- і дієздатності називається правосуб'єктністю.

Відповідно до частини першої статті 91 ЦПК України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент подачі позову до суду, заступник керівника Київської місцевої прокуратури №6, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради, мав цивільну процесуальну дієздатність.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду та направлення справи для продовження розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, на постанову Апеляційного суду м.Києва від 19 квітня 2018 року у справі за позовом заступника прокурора Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах Держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про витребування майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик