ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Справа №2036/544/2012
Провадження № 2-сз/636/37/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року

Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Оболєнська С.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору,

встановила:

15 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про повернення судового збору в сумі 368,90 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-правове забезпечення судового процесу у звязку з поверненням позовної заяви позивачу.

Заяву обґрунтував тим, 5 вересня 2011 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права на стягнення суми боргу за договором позики та задоволення вимог кредитора шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. При зверненні ним сплачено судовий збір у розмірі 368,90 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-правове забезпечення судового процесу.

Ухвалою від 12 березня 2012 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить повернути сплачені ним судовий збір та витрати на інформаційно-правове забезпечення судового процесу.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, встановлено наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» містяться роз'яснення щодо питань, пов'язаних з судовими витратами.

Згідно із роз'ясненнями п. 26 вказаної Постанови відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)). Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

При перевірці зарахування судового збору за вказаними квитанціями до спеціального фонду Державного бюджету України судом встановлена відсутність відповідного підтвердження за даними автоматизованої системи документообігу суду Д3.

До заяви про повернення судового збору додано копії квитанцій: № 60362317 від 29.08.2011 року по сплаті державного мита в розмірі 368,90 грн. та № 60362373 від 29.08.2011 року по сплаті витрат з інформаційного матеріально-технічного забезпечення розгляду справи.

Із заяви про повернення судового збору та доданих копій квитанцій не вбачається, що судові витрати сплачені саме по даній справі.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України №10 від 17.10.2014 року, відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Повернення помилково сплаченого судового збору здійснюється у порядку, визначеному наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів».

З огляду на викладене вище, оскільки на даний час не є можливим встановити зарахування судового збору, сплаченого ОСОБА_1 за квитанціями № 60362317 та № 60362373 від 29.08.2011 року, до спеціального фонду Державного бюджету України, заявником не подано до суду оригінали зазначених квитанцій, заява про повернення судового збору задоволенню не підлягає та має бути повернута заявнику.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.258-261, 353 ЦПК України, суддя, -

постановила:

Заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору залишити без задоволення та повернути заявнику.

Роз'яснюю, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя: С.А. Оболєнська