АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/398/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Шевчук А.В.
Справа № 756/1994/15-ц Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4.07.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 р.

в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах

неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

3-особи: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, Оболонське РУ ГУ МВС

України в м. Києві, Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної

адміністрації

про виселення без надання іншого житлового приміщення

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 р. задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Так, вказаним рішенням виселено ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення; стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 по 121,80 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, відповідно до рішення Міськвиконкому від 13.12.1975 р. кімната готельного типу АДРЕСА_1 рахувалася службовим житлом Мінського райвідділу внутрішніх справ м. Києва та на підставі рішення виконкому Мінської районної ради депутатів трудящих м. Києва №52 «Про надання службової житлової площі» від 23.02.1976 р. використовувалась під гуртожиток для особового складу Мінського РВВС.

Порядок надання та користування жилою площею в гуртожитках визначено ст.ст. 128, 129, 130, Глави 4 ЖК Української РСР.

Згідно ст.127 ЖК Української РСР та «Примірного положення про гуртожитки» затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. № 208 - гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання і термін їх проживання у гуртожитку визначається саме тривалістю роботи або навчання.

Згідно ст.132 ЖК Української РСР, працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв»язку з роботою, може бути виселено без надання іншого житлового приміщення, крім іншого, в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин.

Суд першої інстанції правильно вважав, що виходячи із вимог діючого законодавства, кімната у гуртожитку надається громадянам у тимчасове користування. Тимчасовим, сезонним робітникам, студентам та учням воно дається на термін, заздалегідь обумовлений у законі: на час виконання тимчасової або сезонної роботи або на час навчання в навчальному закладі. Що стосується постійних робітників та службовців, то хоча договір найму житлової площі укладається з ними на невизначений термін, вони також є по суті тимчасовими користувачами, тому що, по-перше, отримання житлової площі в ньому не задовольняє повністю їх потреби у житлі, по-друге, трудові відносини з підприємством в подальшому припиняться.

Судом встановлено, що з 1992 р. на посаді міліціонера-водія батальйону патрульно-постової служби Мінського РУ ГУ МВС України в м. Києві проходив службу ОСОБА_5, який був зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1. В 1995 році ОСОБА_5 був переведений з Оболонського районного управління до іншої роботи та виселився з гуртожитку.

Згідно довідки Оболонського районного управління ГУ МВС України в м.Києві від 13.02.2015 р. №52/318 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в Оболонському районному управлінні ГУ МВС України в м. Києві не працюють.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, щосуду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності зайняття ОСОБА_1 з дітьми не лише квартири АДРЕСА_1 але й проживання в гуртожитку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за час проживання в кімнаті гуртожитку договору найму на зайняття житлової площі не укладали, житлово-комунальні послуги ніколи не сплачували.

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.12.2014 р. №675 «Про включення квартир до числа службових та надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва» затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 працівникам Оболонського РУ ГУ МВС України в м Києві, в тому числі ОСОБА_4

Згідно ч.1 ст.58 ЖК Української РСР єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер на жиле приміщення виданий на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

На підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №675 19.12.2014 р. ОСОБА_4 видано ордер №015046 на вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно ч.2 ст.61 цього Кодексу договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

З матеріалів справи також вбачається, що 25.12.2014 р. ОСОБА_4 в Оболонському районному відділі ГУ ДМС України в м. Києві здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (кв.АДРЕСА_1) та уклав договір найму вказаної житлової площі з балансоутримувачем будинку - КП «Житлосервіс «Приозерне».

Згідно копій квитанцій ОСОБА_4 з січня 2015 року здійснює оплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1.

Тому, суд правильно вважав, що правомірність отримання та право на зайняття квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 підтверджено наявними доказами та не спростовано в судовому засіданні.

Згідно ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує на порушення відповідачами його права та права його родини на вселення та проживання в квартирі АДРЕСА_1.

Так, судом встановлено та підтверджується наявними документами і поясненнями представників Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, що ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самовільно займають приміщення квартири АДРЕСА_1 і не бажають його добровільно звільнити.

Згідно ст.116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, може бути виселено без надання їм іншого жилого приміщення.

Виселення згідно ст.109 ЖК України проводиться добровільно або в судовому порядку.

Тому, суд першої інстанції обгрнутовано вважав позовні вимоги ОСОБА_4 законними та обгрунтованими.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 10.07.2018 р.

Головуючий :

Судді :