АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/789/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 31 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Черкаси

м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах: Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Ювшина В.І.

за участю секретаря: Торопенко Н.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням,

рішення ухвалено під головуванням судді Позарецької С.М.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.05.2016 року близько 18 год. 20 хв. ОСОБА_8 біля під'їзду житлового будинку АДРЕСА_1, тобто в громадському місці, вчинив хуліганські дії, що грубо порушують громадський порядок і виражають явну неповагу до суспільства, за своїм змістом відзначилися особливою зухвалістю і виразились у тому, що він в присутності сторонніх осіб, в тому числі й малолітніх дітей, після нетривалої розмови з позивачкою, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, наніс потерпілій удар кулаком в обличчя.

ОСОБА_9 помітив вказані дії та хотів їх припинити проте ОСОБА_8 на нього не реагував та наніс ОСОБА_5 ще один удар кулаком в обличчя, від якого потерпіла впала на асфальтове покриття і короткочасно втратила свідомість.

Постановою слідчого позивачка була визнана потерпілою.

Позивачка стверджує, що оскільки їй було відмовлено в задоволенні цивільного позову у кримінальному провадженні до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки він хворіє психічними розладами та не усвідомлює значення своїх дій то відповідно до ч.1ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоду несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Так як ОСОБА_8 перебуває у цивільному шлюбу та проживає разом з ОСОБА_6, а його мати ОСОБА_10 являється опікуном ОСОБА_8, то вони повинні нести відповідальність за дії особи, яка вчинила кримінальне правопорушення не усвідомлюючи значення своїх дій.

У зв'язку з чим просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь позивачки матеріальні збитки в сумі 6468,75 грн. та 20 000 грн. моральної шкоди.

04 грудня 2017 року ОСОБА_5 уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з ОСОБА_6, як особи що проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_8, на підставі ч. 2 статті 1186 ЦК України матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що воно прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права і просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_6 в контексті ч.2 ст. 1186 ЦК України повинна нести понесену матеріальну та моральну шкоду потерпілою адже, відповідальність ОСОБА_6 наставатиме тільки за умов, якщо вона: є повнолітньою та працездатною; проживає разом з ОСОБА_8 та знає про його психічний розлад чи недоумство.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, а спільне проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 не породжує взаємних прав та обов'язків, визначених статтею 21 СК України та частини 2 статті 1186 ЦК України. Просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_5, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційний суд Черкаської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Черкаського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Пунктом 2 частин 1 статті 176 так ст. 19 ЦПК України даний спір за ціною позову віднесений до категорії малозначних справ.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивачки не ґрунтуються на нормах матеріального права та відсутні належні, допустимі докази. Оскільки посилання ОСОБА_5 на положення ст. 74 СК України свідчать про факт проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу, а. правовідносини які виникають відповідно до цієї статті стосуються права спільної сумісної власності на майно, а не відповідальність за причинену шкоду, як зазначає позивач.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що 22.05.2016 року близько 18 год. 20 хв. ОСОБА_8 біля під'їзду житлового будинку АДРЕСА_1, тобто в громадському місці, вчинив хуліганські дії, що грубо порушують громадський порядок і виражають явну неповагу до суспільства, за своїм змістом відзначилися особливою зухвалістю і виразились у тому, що він в присутності сторонніх осіб, в тому числі й малолітніх дітей, після нетривалої розмови з позивачкою, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, наніс потерпілій удар кулаком в обличчя.

В результаті суспільно небезпечних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, садинами обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Ухвалою Придніпровського районного суду від 14 лютого 2017 року ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні цивільного позову до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки ч.2 ст. 1186 ЦК України передбачено можливість відшкодування шкоди не особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв'язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоди.

Крім того даною ухвалою застосувати до ОСОБА_8, який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст. 296 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Згідно з ч. 2 ст. 1186 ЦК України у випадку, якщо шкоду завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у зв'язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди батьками, якщо вони проживали разом із цією особою, знали про її психічний розлад, але не вжили заходів щодо запобігання шкоди.

Відповідно до наданої інформації з Черкаської міської ради, до опікунської ради при виконкомі ЧМР судових рішень про визнання ОСОБА_8 недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення йому опікуна не надходило; рішень про надання дозволу фізичній особі на призначення опікуном над ОСОБА_8 не приймалось.

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_6 зазначала на досудовому розслідуванні, що ОСОБА_8 являється її цивільним чоловіком, а тому вона повинна нести матеріальну та моральну шкоду перед позивачкою, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтується лише на припущеннях. В матеріалах справи відсутні будь-які докази які б давали підстави вважати, що сторони перебувають в цивільному шлюбі. Також відсутнє судове рішення, яким встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіки та жінки без реєстрації шлюбу в період, коли ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене КК України.

Положеннями статті 74 СК України, на які посилається апелянт, передбачають лише виникнення права власності на майно, нажитого чоловіком та жінкою під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, а не набуття повного переліку прав та обов'язків подружжя. Тому спільне проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу не створило для ОСОБА_6 обов'язку нести цивільно-матеріальну відповідальність за суспільно-небезпечні дії ОСОБА_8 відносно позивачки ОСОБА_5, який не розумів значення своїх дій.

Вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення.

Інші доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

ОСОБА_5 звільнена від сплати судового збору в силу закону, тому відстрочений судовий збір за подачу апеляційної скарги необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків визначених пунктом в частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Б.Б. Вініченко

В.Д. Храпко

В.І. Ювшин