Провадження № 2/201/31/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018р. суддя Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення незаконно отриманих грошових коштів та захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

15.12.2017р. ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, ПАТ КБ "Приватбанк" про повернення незаконно отриманих грошових коштів та захист прав споживачів (а.с. № 3-7), в подальшому уточнив свій позов 23.01.2018р. (а.с. № 26-30).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.12.2017р. вищезазначена позовна заява була залишена без руху і позивачу запропоновано усунути недоліки, які були нею усунуто.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.03.2018р. було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити згідно до ч.5 ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.03.2018р. було відкрито провадження по справі та у відповідності до положень ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) (а.с.№ 33).

Згідно нової редакції Статуту банку згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку, затвердженого наказом МФУ 21.05.2018р., повне офіційне найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", скорочене - АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. № 71-73).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач у позовній заяві в редакції від 23.01.2018р., посилався на те, що 21.09.2017р. він перераховував через термінал ПАТ КБ «Приватбанк» 5000 грн., та випадково ввів невірний номер картки отримувача, помітив помилку в той час, коли вніс в термінал всю суму платежу. Позивач був змушений відправити платіж на ім'я незнайомої людини - ОСОБА_3, оскільки програмне забезпечення терміналу не передбачає функції відмінити операцію або перевести платіж на свою картку. На протязі хвилини, після проведення платежу, позивач зателефонував до банку та пояснив ситуацію, на що від представника банку отримав відповідь, що відмінити операцію не можливо і пообіцяли повернути гроші на картку позивача, вирішивши це питання на протязі 3 днів. Грошові кошти і по закінченню 10 днів з дати операції повернуті не були, співробітниками банку повідомлено, що вирішення питання потребує втручання «особливих» спеціалістів, через 20 днів представник служби підтримки банку повідомив, що банк не має можливості зв'язатися з отримувачем та було рекомендовано звернутися до суду і в правоохоронні органи. Позивач намагаючись зв'язатися з відповідачем, здійснював перерахування на його картку в інтернет-банкінгу «Приват24» невеликі суми, додатково позначаючи в коментарях платежу про раніше здійснений помилковий платіж з проханням його повернути. 19.10.2017р. позивач звернувся до банку з письмовою претензію-вимогою про повернення грошових коштів, на яку 30.10.2017р. отримана відповідь, що списання коштів з рахунку неналежного отримувача можливо лише або за його власним дорученням, або за рішенням суду. 14.11.2017р. позивач направив листа-вимогу на адресу ОСОБА_3 з проханням повернути помилково перераховані кошти, проте на день звернення позивача до суду відповідач грошові кошти не повернув. Позивач зазначив, що помилково перераховані кошти підлягають стягненню з відповідача, оскільки набуті останнім безпідставно, просив стягнути з ОСОБА_3 5000 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 640 грн.

Крім того, позивач просив суд згідно до п.5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь пеню у розмірі трьох відсотків від неповернутої суми 5000 грн. за кожен день прострочення, а саме 12750грн., посилаючись на те, що банк не виконав свої обов'язки згідно публічної оферти розміщеної на офіційній сторінці банку, а саме, будучи обізнаним про помилкове зарахування грошових коштів, не виконав жодного зі своїх обов'язків: не призупинив дію картки ОСОБА_3, щоб запобігти зняттю незаконно набутих ним грошових коштів, не повернув ці кошти на картковий рахунок позивача, і навіть, не зв'язався з отримувачем, щоб вирішити це питання.

08.05.2018р. до суду надійшов письмовий відзив ПАТ КБ «ПриватБанк» на позовну заяву (а.с. № 42-46), в якому представник відповідача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р. - а.с. № 54), заперечуючи проти задоволення позову в частині вимог до ПАТ КБ "ПриватБанка", посилалася на їх безпідставність з огляду на те, що підписавши 02.09.2011р. анкету-заяву на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, позивач погодився на укладення договору з позивачем та з Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua. Відповідно до п. 2.4.1.5.2, п.2.4.1.8 Умов та Правил здійснення термінових грошових переказів клієнтами може здійснюватися такими способами: самостійно через дистанційні канали обслуговування (через термінал самообслуговування, через банкомат, через систему Internet Banking Приват24). Клієнт може повернути відправлений ним переказ, якщо цей переказ ще не отримано. Повернення коштів у разі незавершеної відправки переказу здійснюється на поточний рахунок клієнта. Оскільки позивач зателефонував до служби підтримки банку після завершення переказу на карту отримувача, спірний переказ вже отриманий ОСОБА_3, помилка у переказі сталася з вини самого платника, а тому, списання грошових коштів з рахунка клієнта можливо на підставі його розпорядження, а якщо відповідне відсутнє, на підставі рішення суду. Посилання позивача на пункт 2.1.1.5.8. Умов та Правил є безпідставним, адже даний пункт регулює відносини між банком та отримувачем спірних коштів та не встановлює обов'язку для банку списувати ці кошти на користь третіх осіб. Окрім того, як зазначав і сам позивач в позові, оператору банку не вдалося додзвонитися отримувачу та отримати підтвердження помилки переказу від отримувача, отже на помилковість переказу вказує лише позивач, тобто ініціатор переказу.

24.05.2018р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив (а.с. № 60-62), в якій позивач зазначає, що ним повністю дотримано при відправлені спірного переказу положення здійснення термінових грошових переказів та на момент, коли позивачем було виявлено помилку, переказ ще не був відправлений і тем більше зарахований на помилковий рахунок, але програмне забезпечення терміналу, не передбачає функції «відміни» помилкового переказу на стадії до його відправлення, або зворотне зарахування на рахунок позивача, тому позивач був змушений відправити переказ, після чого негайно сповістив службу підтримки банку про дану ситуацію. Позивач вважає помилковими посилання представника відповідача на положення Закону Україну «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, Інструкцію №22 від 21.01.2004р., оскільки вони регулюють взаємовідносини юридичних осіб з безготівковими рахунками та банку, а не фізичних осіб, з готівковими переказами. Умови п.п. 2.1.1.4.1., 2.1.1.4.2. розділу «Права Банку» надають банку повноваження призупинити дію карт. Пункт 2.1.1.5.8 однозначно зобов'язує ОСОБА_3, повернути помилково зараховані грошові кошти, а ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити їх повернення шляхом списання з відповідного карткового рахунку в разі невиконання своїх обов'язків отримувачем.

На адресу відповідача ОСОБА_3, яка містилася у виписці банка по картковому рахунку, судом було направлено копію ухвали від 15.03.2018р., позовну заяву з додатками, проте конверт був повернутий до суду з відміткою "адресат не проживає" (а.с. №40-41). Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с. № 38) відповідач ОСОБА_3 зареєстрованим в Одеській області не значиться.

Згідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін, приходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 5000 грн. з перерахуванням коштів на картковий рахунок позивача, виходжу з наступного.

Встановлено, що позивач будучи клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» 21.09.2017р. самостійно через дистанційний канал обслуговування - термінал самообслуговування здійснив переказ коштів в сумі 5000 грн., на рахунок НОМЕР_1, отримувачем за яким є ОСОБА_3 З урахуванням суми комісії банка, на карту отримувача зараховано 4900 грн. Здійснення грошового переказу на картковий рахунок НОМЕР_1, що відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк", який належить відповідачу ОСОБА_3, підтверджується квитанціями та банківською випискою по карті (а.с. № 8, 9, 47.)

Враховуючи, що зі змісту позовної заяви, відзиву відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" відповідні обставини були визнані сторонами, суд керуючись ч.1 ст. 82 ЦПК України вважає, що вони не підлягають доказуванню.

Звертаючись з позовними вимогами до ОСОБА_3, позивачем викладені правові обґрунтування виходячи з положень статті 1212 ЦК України, яка регулює випадки набуття майна або його збереження без правових підстав, отже вирішуючи позовні вимоги в цій частині, судом враховується наступне.

Згідно до ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно з ч.1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту.

Вiдповiдно до ч.1, п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, ч. 1, ч. 2ст. 509 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наданих позивачем суду письмових доказів, встановлено, що позивач неодноразово намагаючись зв'язатися з відповідачем ОСОБА_3, здійснював в інтернет-банку "Приват24" перерахування на картку відповідача невеликих сум, додатково в коментарях платежу залишаючи повідомлення про помилковий платіж з проханням його повернути (а.с. № 11-14).

Станом на час розгляду справи відповідач помилково перераховані кошти позивачу не повернув, з наявних в матеріалах доказів судом не встановлено існування між платником та отримувачем вiдповiдних правовідносин на день здійснення переказу або у майбутньому виникнення певних цивільних прав та обов'язків, виходячи з чого, суд приходить до висновку, що грошові кошти відповідачем ОСОБА_3 набуті без правових підстав.

При цьому, слід зазначити, що з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню сума фактично зарахована на його на карту в розмірі 4990 грн. (сума переказу 5000 грн. - 10 грн. комісії), оскільки закінчення проведення операції по перерахуванню 5000 грн., було підтверджено самим платником, отже банк виконав платіжну операцію за дорученням клієнта, тому цілком обґрунтовано утримав комісію. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_3 безпідставно отриманих грошових коштів підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи позовні вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» (наразі назва банку змінилася на ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення пені в розмірі 12750 грн. і зобов'язання АТ КБ «ПриватБанк» повернути на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5000 грн., шляхом списання їх з карткового рахунку НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк» або інших рахунків та перерахуванням на рахунок позивача, вважаю за необхідне відмовити в їх задоволенні з наступних підстав.

Як зазначає позивач в позовній заяві, він неодноразово звертався до служби підтримки банку з проханням вирішити його питання щодо повернення грошових коштів: з'язатися з клієнтом - отримувачем, списати з рахунку отримувача помилково перераховані кошти.

В матеріалах справи наявні копії роздруківки відповідей служби підтримки ПАТ КБ «Приватбанк» на звернення позивача (а.с. № 16-18), згідно яких позивачу за результатами розгляду його звернень зазначено, що банк не має можливості зв'язатися з отримувачем для отримання дозволу на списання коштів з його рахунку, кошти банком можуть будуть списані в примусовому порядку, для чого позивачу рекомендовано звернутися до правоохоронних органів, вирішити питання в судовому порядку.

19.10.2017р. позивач звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" з письмовою претензією з вимогою повернути помилково перераховані ним грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 30.10.2017р. банком була надана відповідь №20.1.0.0.0/7-20171019/2257, в якій на відповідну вимогу позивача було надані роз,яснення, що списання коштів з рахунку неналежного отримувача можливе лише або за його власним бажанням (розпорядженням), або за рішенням суду. Оскільки жодних з перелічених документів до банку не надходило, правові підстави для задоволення вимоги позивача відсутні (а.с. № 19-21).

Згідно п. 1.23 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001р. №2346-ІІІ в редакції від 04.06.2017р., неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі (п. 1.24 ст. 1 вищевказаного Закону).

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідні умови списання коштів з рахунку клієнта визначають положення п. 5.1. Постанови НБУ №22 від 01.01.2004р.

Згідно ст.33 Закону України «Про платіжні системи та переказу коштів в Україні» відповідальність при проведенні переказу несе саме платник, платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Пунктом 2.35. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ №22 від 21.01.2004р. визначено, що кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до п. 1.19. Інструкції, банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, усі спори, які можуть виникнути з цих питань між учасниками розрахунків, вирішуються ними відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 2.35 Інструкції, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів.

Як зазначає сам позивач в позовній заяві, з питанням повернення на його рахунок перерахованих ним коштів, він зателефонував до служби підтримки банку вже після підтвердження ним проведення переказу коштів неналежному отримувачу. При цьому, позивач не зазначає, що стало для нього перешкодою звернутися до банку за допомогою та отриманням роз,яснень можливого вирішення питання після виявлення ним помилки та до підтвердження проведення платежу.

Отже ПАТ КБ "ПриватБанк" виконав платіжну операцію за дорученням клієнта та в даному випадку не несе відповідальності перед позивачем, оскільки списання коштів з рахунку неналежного отримувача можливе лише або за його власним бажанням (розпорядженням), або за рішенням суду, а відповідальність за відповідність інформації зазначеної в переказі несе сам платник.

При винесенні рішення критично оцінюються ствердження позивача, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав свої зобов'язання згідно п. 2.1.1.5.8 розділу "Обов'язки клієнта" Умов та Правил надання банківських послуг, яким передбачено, що у випадку помилкового зарахування грошових коштів на картрахунок власник рахунку зобов'язаний повернути ці кошти і доручає Банку здійснити їх повернення шляхом списання з відповідного картрахунку, оскільки дані умови регулюють відносини між банком та отримувачем спірних коштів та не встановлює обов'язку для банку списувати ці кошти на користь третіх осіб. В пункті п. 2.1.1.4.1 Умов та Правил не йдеться про право банка зупинити дію картки отримувача.

Приймаючи до уваги встановлені обставини та зазначені вище положення закону та інших нормативно-правових актів, приходжу до висновку, що ПАТ КБ "ПриватБанк" (наразі назва банку - АТ КБ "ПриватБанк") не мав повноважень для зняття з карткового рахунку клієнта - отримувача коштів, які були перераховані помилково позивачем, оскільки з моменту зарахування коштів, отримувач набув право власності на ці грошові кошти та списання коштів з рахунку можливо на підставі розпорядження клієнта або за рішенням суду.

Підводячи підсумок викладеному, вважаю, що позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені в розмірі 12750 грн., не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а отже, не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про зобов'язання АТ КБ «ПриватБанк» повернути на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті ОСОБА_3 грошові кошти, шляхом списання їх з карткового рахунку отримувача, виходячи з встановлених при розгляді справи обставин, вважаю, що вони не обґрунтовані належними чином.

Проте, варто зазначити, що право позивача про повернення належних йому коштів, буде поновлено при виконанні рішення суду.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 640 грн., саме з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню цей судовий збір (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1212, 1071 ЦК України, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" від 21.01.2004р. N22, ст.ст. 1, 33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, судя,

ВИРІШИЛА:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення незаконно отриманих грошових коштів та захист прав споживачів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 4900грн. (чотири тисячі дев'ятсот грн.)

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя : Ткаченко Н.В.