Справа № 289/570/18
Номер провадження 2/289/494/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2018 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2018 представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову зазначив, що з 15.08.2017 по 15.01.2018 ОСОБА_2 працювала в ресторані «Святий Андрій» на посаді кухаря. 15.01.2018 ОСОБА_2 була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач в день звільнення не виплатив належну позивачу заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку. Представник позивача просить стягнути заборгованість по заробітній платі, яка складає 9 236, 57 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку, не проведеного під час звільнення, сума якого станом на час складання позову - 21.03.2018 становить 6 857,10 грн., а також просить стягнути з відповідача моральну шкоду на користь позивача в розмірі 5 000,00 грн..

Ухвалою суду від 07.05.2018 дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

04.07.2018 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому остання зазначила, що ФОП ОСОБА_3 при звільненні з роботи ОСОБА_2 15.01.2018 не провела розрахунку з нею, у звязку з чим виникла заборгованість по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 9 236,57 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 16.01.2018 по 21.03.2018 в розмірі 6 857,10 грн.. Окрім того, відповідач зазначає, що станом 03.07.2018 перерахувала позивачу кошти у розмірі 16 093 грн. 67 коп., що підтверджується копією чеку ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.07.2018.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 прийнята на роботу ФОП ОСОБА_3 з 16.08.2017 на посаду кухаря, що підтверджується наказом від 15.08.2018 № 15/08-2017/К (а.с. 10).

Наказом керівника підприємства ОСОБА_3 від 15.01.2018 № 15/01-2018/К, ОСОБА_2 звільнена з посади кухаря на підставі ст. 36 КЗпП України (а.с. 11).

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості по заробітній платі, розмір якої становить 16 093,67 грн. (а.с. 14).

Як вбачається з копії чека ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03.07.2018, ФОП ОСОБА_3 сплатила заборгованість по заробітній платі у сумі 16 093,67 грн., що не оспорюється представником позивача (а.с.40,42).

Вказаний доказ свідчить про визнання відповідачем існування заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Положеннями ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати, у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 093,67 грн. була виплачена 03.07.2018. Таким чином, фактично повний розрахунок з позивачем був проведений саме 03.07.2018.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 у справі № 6-15цс13).

Аналіз вищенаведених норм матеріального права, з урахуванням висновків, викладених у зазначеному Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (постанова Верховного Суду України від 04.02.2015 у справі № 3-2гс15).

Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно п. 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до п. 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Зважаючи на зазначене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Виходячи з викладеного, суд, при обчисленні середньої заробітної плати ОСОБА_2, враховує її заробітну плату за листопад 2017 року в сумі 3 200 грн. та грудень 2017 року в сумі 3 200 грн.. Кількість робочих днів за цей період становить 42 дні, що підтверджується довідкою від 21.02.2018, виданою ФОП ОСОБА_3 (а.с.13).

Середньоденна заробітна плата позивачки становить 152 грн. 38 коп., із розрахунку: 3 200 грн. + 3 200 грн. = 6 400 грн.: 42 дн..

Кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.01.2018 по 02.07.2018 (по день остаточного розрахунку) становить 113 днів.

Таким чином, середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні становить 17 218,94 грн., із розрахунку 152 грн. 38 коп. х 113 дн. = 17 218,94.

Враховуючи, що відповідачем 03.07.2018 було проведено розрахунок із позивачем по заборгованості зі сплати зарплатні та компенсації за невикористану відпустку (9 236,57 грн.), а також середній заробіток за період затримки розрахунку з 16.01.2018 по 21.03.2018 (6 857,10 грн.), тому суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави, для задоволення позовних вимог в цій частині, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 22.03.2018 по 02.07.2018 у сумі 10 361,84 грн..

Крім того, згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником або уповноваженим ним органом провадиться відшкодування йому моральної шкоди.

З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що невиплата заробітної плати ОСОБА_2 призвела до необхідності докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя, тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн..

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене та на підставі ст. ст. 115-117, 237-1 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (місцезнаходження/місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (місцезнаходження/місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, 02156, РНОКПП НОМЕР_2) про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити частково.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 10 361 грн. 84 коп. та 1 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а разом 11 361,84 грн..

Допустити негайне виконання рішення суду в межах розміру заробітної плати за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до Апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06.07.2018.

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)