АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року

справа 755/15409/16

провадження № 22-ц/796/1775/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Кулікової С.В., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ІвановаСвітлана Миколаївна, Головне управління юстиції у м.Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року (суддя Астахова О.О.) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ІвановаСвітлана Миколаївна, Головне управління юстиції у м.Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договору міни удаваним правочином,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Світлана Миколаївна, Головне управління юстиції у м.Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договору міни удаваним правочином, в якому просила визнати договір міни 52/100 частини квартири АДРЕСА_1 на будівельні матеріали від 29.09.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за №1373, удаваним правочином та вважати його договором купівлі-продажу, перевести права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу 52/100 частини зазначеної квартири на ОСОБА_1, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Світлана Миколаївна, Головне управління юстиції у м.Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договору міни удаваним правочином залишено без задоволення.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 20 грудня 2016 року про накладення арешту на 52/100 частки квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору міни 52/100 часток квартири на будівельні матеріали від 29.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., зареєстрованого в реєстрі за №1373.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що спірний договір є удаваним правочином, так як укладений між відповідачами для приховування договору купівлі-продажу частини квартири. Зазначає, що вона має переважне право на купівлю частини кватири, оскільки їй та членам її сім'ї належить на праві власності 48/100 частини цієї квартири.

Вказує, що відповідачем ОСОБА_2 за спірним договором від відповідача ОСОБА_3 були отримані грошові кошти, а не цегла керамічна М-250, що є підставою для визнання договору міни удаваним.

При цьому, судом першої інстанції при ухваленні рішення невірно досліджено показання свідків та звукозапис телефонної розмови, які не підтвердили виконання відповідачами умов спірного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що спірний договір міни укладений відповідно до норм чинного законодавства. За умовами даного договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 у власність 52/100 частину квартири, а ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 будівельні матеріали, а саме: цеглу керамічну М-205 у кількості 30 000 штук. Через індивідуальну визначеність речі, що є зустрічним наданням в міні, право переважної купівлі на цей договір не розповсюджується. Позивачем не надано до суду доказів на передачу ОСОБА_3 ОСОБА_2 замість керамічної цегли грошових коштів. Свідки, які навали пояснення у судовому засіданні суду першої інстанції, не були присутніми під час укладання договору міни, а тому не можуть стверджувати, що між відповідачами укладено договір купівлі-продажу частини квартири.

В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_12 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_11 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судове засідання треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова С.М., Головне управління юстиції у м.Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q?ок;Про судоустрій і статус суддів&qu

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела, що воля обох сторін правочину була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж тих, що виникли між сторонами в результаті укладення оспорюваного договору міни або настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені правочином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 48/100 частини квартири АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам її сім'ї: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01 березня 1996 року Дніпровською районною державною адміністрацією (а.с. 10 т.1).

Відповідно до даних довідки форми 3 від 05.10.2016 року №1090 виданої КК «Центр комунального сервісу», у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та малолітні діти: ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, судідами по квартирі є ОСОБА_2 (а.с. 11 т.1).

За даними технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, вбачається, що вказана квартира є посімейного, спільного заселення житлово. Площею 29,3 кв.м., складається із двох житлових кімнат площею 14,3 та 15,00 кв.м, кухні площею 6,9 кв.м, ванної кімнати - 2,00 кв.м., вбиральні - 0,9 кв. м., коридору - 4,6 кв.м., балкону 0,8 кв.м. (а.с.127,128 т.1).

Кімнату площею 14,3 кв. м. займають позивач та треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та малолітні діти: ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, що відповідає їхній частці (48/100) у праві спільної часткової власності.

Інша кімната площею 15,0 кв.м., складає 52/100 частини квартири АДРЕСА_1 яка на підставі договору дарування частини квартири від 09.07.2015 року укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_16, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрованого в реєстрі за №3957, належала на праві власності до укладання оспорюваного правочину ОСОБА_2 (а.с. 12 т.1).

29 вересня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір міни 52/100 часток квартири на будівельні матеріали, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ІвановоюС.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1373 (а.с.13 т.1).

Згідно із п.п. 1.1 - 1.2 договору міни ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 52/100 частки квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 передала першій стороні у власність будівельні матеріали, а саме: керамічну цеглу М-250 у кількості 30 000 штук.

Ринкова вартість 52/100 частки квартири, які передаються першою стороною, становить 127 777,52 грн., згідно висновку про вартість майна виконаного ТОВ «Міжрегіональний експертно-правовий центр» 29 вересня 2016 року.

Вартість будівельних матеріалів, які передаються другою стороною, становить 128 000,00 грн.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 29.09.2016 року №69362097, 52/100 частини квартири АДРЕСА_1, зареєстрована у встановленому законом порядку і належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 (а.с. 83 т.1).

За загальними положеннями (частина перша статті 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статтей 715, 716 ЦК України за договором міни кожна із сторін зобовязується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар; кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін; до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Частиною першою статті 655 ЦК України визначено поняття договору купівлі-продажу. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Частина друга зазначеної статті визначає - якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Верховний Суд України у пункті 25 постанови Пленуму від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив судам, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати , що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі рішення, суд першої інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину удаваним з підстав, передбачених у статті 235 ЦК України, оскільки позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором міни, та, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором міни.

Спірний договір містить усі істотні умови договору міни, містить відомості про предмет, вартість, про перехід права власності на частину квартири, зокрема укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Договір підписано сторонами, що підтверджує їх волевиявлення.

За умовами спірного договору, відчужене майно перейшло у власність кожній із сторін.

Сторонами визначено вартість предмету договору, встановлена оцінкою вартість частини квартири є еквівалентою вартості 30 000 шт. керамічної цегли, марки М-250. Визначено родові ознаки предмету договору.

Відповідно до п.1.13 договору міни, квартира, частка якої обмінюється, знаходиться у стані, який є повністю придатним для використання її за цільовим призначенням. Прихованих недоліків, чи інших дефектів вона не має. Будівельні матеріали, які обмінюються, знаходяться у стані, який є повністю придатним для використання їх за цільовим призначенням. Прихованих недоліків чи інших дефектів будівельні матеріали не мають.

Пунктом 2.3 оспорюваного договору міни визначено, що ОСОБА_2 стверджує, що будівельні матеріали отримала до укладання цього договору і будь-яких претензій до другої сторони не має.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір міни частини квартири на будівельні матеріали, наданими позивачем до суду доказами не підтверджено, що даний договір укладений з метою приховати договір купівлі-продажу.

Обставини, на які посилається позивач, а саме на покази свідків про те, що їй було надано грошові кошти в позику для укладення з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу частини квартири не підтверджують того, що ОСОБА_2 при укладенні договору міни з ОСОБА_3 мала на меті укладення договору купівлі-продажу. Воля сторін при укладенні оспорюваного правочину була спрямована на міну будівельних матеріалів на частину квартири.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем ОСОБА_2 за спірним договором від відповідача ОСОБА_3 були отримані грошові кошти, а не цегла керамічна М-250, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. При укладенні спірного договору не були присутні ні позивач ні свідки, які надавали пояснення у суді першої інстанції. Приватний нотаріус, яка посвідчувала оспорюваний договір, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, пояснила, що їй не відомо про передачу ОСОБА_3 грошових коштів за даним договором.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 при укладенні договору міни не дотримано вимоги ст.362 ЦК України, оскільки позивач має переважне право на купівлю частини кватири, їй та членам її сім'ї належить на праві власності 48/100 частини цієї квартири, є необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Наявність вказівки про застосування загальних положень про купівлю-продаж свідчить про їх поширення на виконання та припинення зобов'язання, що виникло на підставі укладення договору міни. У свою чергу, загальні положення про купівлю-продаж не передбачають припису щодо переважного права купівлі.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про неможливість розповсюдження правил про переважне право купівлі частки у випадку наміру її відчуження за договором міни.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді