АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1011/18 Справа № 209/693/17 Головуючий у 1 й інстанції - Лобарчук О. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору від 30 грудня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та зареєстрованого в реєстрі за №4979. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 було зареєстровано 30.12.2016 року, рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер 33300113 від 30.12.2016 року, номер запису про право власності:18430942. Однак потрапити до квартири позивач не має можливості, оскільки в квартирі проживає та зареєстрований ОСОБА_2, який звільняти квартиру не збирається. Відповідач ніколи не був членом її сім'ї, жодних договорів на користування квартирою між позивачем та відповідачем укладено не було, проживати в квартирі разом із відповідачем вона не бажає. 16 січня 2017 року нею направлено відповідачу досудову вимогу, в якій просила відповідача звільнити квартиру, належну їй на праві власності, до 30.01.2017 року. Однак, вказана вимога залишилася без задоволення. Тому позивач просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, - шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено, вирішено усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири; стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати в розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом відповідач повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується поштовим повідомленням про вручення йому судової повістки, яке долучене до матеріалів справи. Заява відповідача про перенесення судового засідання (яка подана до суду 08.06.2018 року) у зв»язку з виїздом до іншого міста, без зазначення назви та періоду, через стан здоров»я його матері, - не свідчить про наявність поважних причин неявки ОСОБА_2 в судове засідання, що призначене на 12.06.2018 року у місті Дніпро; будь-яких доказів факту виїзду відповідача до населеного пункту, де ускладнене транспортне сполучення з містом Дніпро, доказів наявності потреби матері відповідача у постійній сторонній допомозі - суду не представлено. Крім того, клопотання про призначення у справі відеоконференції відповідачем не подане.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2016 року, укладеного між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т.С., та зареєстрованого в реєстрі за №4979, - на праві власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Право власності за ОСОБА_4 на вказану вище квартиру зареєстровано 30.12.2016 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом (а.с. 15).

Встановлено, що ОСОБА_3 направляла поштою ОСОБА_2 лист з вимогою звільнити належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16, 17). На час розгляду справі відповідач зареєстрований та проживає у вказаній квартирі.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Також статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам; встановивши факт набуття позивачкою права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі укладеного у належній нотаріальній письмовій формі договору купівлі-продажу, який у передбаченому діючим законодавством порядку не оспорений; враховуючи, що ОСОБА_2 не був та не являється членом сім'ї позивача, будь-яких договорів між сторонами щодо визначення підстав проживання відповідача у вказаній квартирі не укладено; приймаючи до уваги, що відповідач створює для власника ОСОБА_3 перешкоди у користуванні спірним майном, оскільки факт проживання відповідача у вказаній квартирі, яка є однокімнатною, виключає можливість постійного проживання позивачки в одній кімнаті із сторонньою особою протилежної статі, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову про усунення ОСОБА_3 перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаного житлового приміщення.

Твердження відповідача про фіктивність договору купівлі-продажу від 30.12.2016 року, за яким позивач набула право власності на зазначене вище нерухоме майно; доводи апелянта про те, що спірна квартира придбана за спільні кошти відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (відчужувач за договором купівлі-продажу), - є недоведеними, будь-які докази на підтвердження таких позицій не надані, зустрічний позов у справі, яка розглядається, не заявлено.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2013 року в цивільній справі №209/2430/13-ц рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення; вирішено вселити ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 114,70 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.44-47, 48-50). Даним рішенням, зокрема, встановлено, що спірна квартира належала ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 15.05.2004 року; між ОСОБА_4 та відповідачем шлюб було зареєстровано 03.03.2007 року, а розірвано судовим рішенням від 17.07.2012 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016 року, в цивільній справі №209/4240/15-ц, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення з приватного житла за неможливістю сумісного проживання відмовлено (а.с.51-54, 55-56).

Про наявність інших судових рішень, що стосуються спору, який розглядається, учасниками справи не зазначено.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, що призвели до неправомірного вирішення справи по суті в оскаржуваній частині, а зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом положень статті 88 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді