Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 758/7575/15-ц

провадження № 61-3573св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року у складі суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Соколової В. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» (далі - ПАТ «АКБ «Капітал») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 31 березня 2006 року між акціонерним банком «Синтез» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії з подальшим укладенням договорів про внесення змін до вказаного договору. Ліміт заборгованості за кредитною лінією вставлено у розмірі 90 тис. доларів США зі сплатою 18 % річних строком до 28 вересня 2011 року.

19 січня 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Капітал», та акціонерним банком «Синтез» укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за договором кредитної лінії від 31 березня 2006 року, укладеного з ОСОБА_1

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 15 червня 2015 року складає 92 603,69 доларів США, що еквівалентно 1 950 125 грн 33 коп., та 605 288 грн 92 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати суми кредиту - 84 338,53 доларів США, заборгованості зі сплати процентів - 8 265,16 доларів США, пені за прострочення виконання зобов'язань з погашення тіла кредиту - 582 235 грн 69 коп., пені за прострочення виконання зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом - 23 053 грн 23 коп.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «АКБ «Капітал» просило стягнути з відповідача вказану заборгованість. Також позивач просив визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, оскільки місцем реєстрації позивача, так само як і місцезнаходженням його головного офісу на момент спливу строку позовної давності, було місто Донецьк, яке з 07 квітня 2014 року є районом проведення антитерористичної операції на окупованих територіях України та пов'язаними з нею заходами, тому була відсутня технічна та фізична можливість звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «АКБ «Капітал» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду, доказів того, що строк позовної давності пропущений з поважної причини, не надано, оскільки Київська філія ПАТ «АКБ «Капітал» функціонувала і перешкоди в її роботі були відсутні.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «АКБ «Капітал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» заборгованість зі сплати основної суми кредиту у розмірі 84 338, 53 доларів США та пеню за прострочення виконання зобов'язань зі сплати основної суми кредиту в розмірі 574 341 грн 48 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не було пропущено строку позовної давності, оскільки відповідачем 29 грудня 2012 року, 21 жовтня 2013 року та 02 грудня 2014 року було здійснено платежі в рахунок погашення простроченої основної заборгованості за договором кредитної лінії, що є підставою для переривання перебігу позовної давності. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору кредитної лінії наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 84 338,53 доларів США та пені за неналежне виконання умов договору щодо повернення тіла кредиту у розмірі 574 341 грн 48 коп. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості зі сплати процентів у розмірі 8 265,16 доларів США та пені за прострочення виконання зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 23 053 грн 23 коп. відмовлено у зв'язку з недоведеністю.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів переходу права вимоги до відповідача за договором кредитної лінії від 31 березня 2016 року, а висновку про наявність в матеріалах справи таких доказів апеляційний суд дійшов з порушенням норм процесуального права; оригіналу акта приймання-передачі № 1 до договору відступлення прав вимоги надано не було. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є належним та допустимим доказом наявності такої заборгованості у відповідача, оскільки позивачем не надано документів первинної бухгалтерської документації відносно видачі кредиту та його часткового погашення.

У поясненнях на касаційну скаргу ПАТ «АКБ «Капітал» вказує, що належним чином завірені копії договорів надавалися до судів першої і апеляційної інстанцій, відповідачем не оспорювалися і підстав для визнання їх недійсними немає. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 укладав та підписував додаткові договори до договору кредитної лінії від 31 березня 2006 року з ПАТ «АКБ «Капітал» та здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості саме на користь позивача, відповідач усвідомлював та погоджувався, що новим кредитором є саме ПАТ «АКБ «Капітал». При зверненні до суду позивачем було надано розрахунок заборгованості станом на 15 червня 2015 року, який відповідачем не спростовано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року справу за позовом ПАТ «АКБ «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, призначено до судового розгляду.

23 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що 31 березня 2006 року між акціонерним Банком «Синтез» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію, що не відновлюється, надав позичальнику кредит у доларах США на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язався одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов'язки, передбачені договором.

Ліміт заборгованості за кредитною лінією встановлено в розмірі 90 тис. доларів США, строк дії кредитної лінії з 31 березня 2006 року по 30 березня 2007 року, процентна ставка встановлена на рівні 18 % річних.

20 березня 2007 року та 06 березня 2008 року між акціонерним Банком «Синтез» та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди до договору кредитної лінії, якими змінено строк дії кредитної лінії з 31 березня 2006 року по 05 березня 2009 року.

19 січня 2009 року між акціонерним Банком «Синтез» та відкритим акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Капітал», укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого цедент передає, а цесіонарій приймає всі права вимоги, в тому числі за договором кредитної лінії від 31 березня 2016, що був укладений між цедентом та ОСОБА_1

Того ж дня, 19 січня 2009 року між акціонерним Банком «Синтез» та відкритим акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» підписано акт приймання-передачі до договору відступлення права вимоги, за яким цесіонарію передано документи кредитної справи ОСОБА_1

04 березня 2009 року та 01 жовтня 2010 року між новим кредитором ПАТ «АКБ «Капітал» та ОСОБА_1 було укладено додаткові угоди до договору кредитної лінії, якими змінено строк дії кредитної лінії з 31 березня 2006 року по 28 вересня 2011 року.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Досліджуючи надані позивачем розрахунок заборгованості та виписку із рахунку, апеляційним судом установлено, що відповідачем здійснено платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема 29 грудня 2012 року - 13 063,35 доларів США, 21 жовтня 2013 року - 12 393,57 доларів США, 02 грудня 2014 року - 6 451,91 доларів США.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вчинення відповідачем дій щодо сплати кредиту, відповідно до положень статті 264 ЦК Українисвідчать про переривання строку позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 84 338,53 доларів США та пеню за прострочення виконання зобов'язання зі сплати основної суми кредиту у розмірі 574 341 грн 48 коп., суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що позичальник не виконував належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Доводи касаційної скарги про те, що акт приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги не є належним доказом у справі та не підтверджує право позивача на звернення до суду, є безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 212 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті.

Частиною першою статті 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи).

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України(в редакції, чинній на час розгляду справи), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 514 ЦК України).

Апеляційним судом установлено факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії від 31 березня 2006 року, що підтверджується копією договору відступлення права вимоги, оригінал якого досліджено в судовому засіданні, копією акта приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги та наявністю у позивача документів, які передані за вказаним актом. Неможливість надання оригіналу акта приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги обумовлена тим, що оригінали документів знаходяться в центральному офісі банку в м. Донецьку, який є окупованою територією.

Крім того, судом установлено, що після укладення договору відступлення права вимоги 19 січня 2009 року між позивачем та відповідачем укладалися додаткові угоди до договору кредитної лінії від 04 березня 2009 року та від 01 жовтня 2010 року, відповідачем сплачувались платежі за кредитним договором на користь ПАТ « АКТ « Капітал» до 02 грудня 2014 року.

Посилання заявника у касаційній скарзі на неправильність розрахунку позивачем кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та пені за прострочення виконання кредитних зобов'язань є необґрунтованими, оскільки заявником в порушення статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) не надано доказів на спростування розрахунків сторони позивача.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом апеляційної інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик