АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/549/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Соколової В.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представника позивача МандикВ.А.( ПАТ «Укрсиббанк»)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ПАТ «Укрсиббанк» на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2015року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду міста Києва Москаленко К.О.

у справі №757/38627/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставне майно.

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 177291,53 гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.11. 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту, з внесеннями та доповненнями, згідно з умовами якого, останньому було надано кредит в сумі 500 000,00 гривень зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 13% річних та з остаточним поверненням кредиту 07.11. 2016 року. На забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором, 07.11 2007 року з ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу № 96769. Враховуючи неналежне виконання відповідачами взятих зобов'язань за укладеними договорами виникла заборгованість, яку банк просив стягнути з позичальника, а також в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.11.2007 року в розмірі 177 291,53 гривень, у тому числі: 151 515,80 гривень - сума заборгованості за кредитом, 20 724,34 гривень - сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 583,10 гривень - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 1 468,29 гривень - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у відшкодування судових витрат суму судового збору у розмірі 1772,92 гривень. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.08.2017 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14.07.2016 року в частині вимог про звернення стягнення на предмет застави скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14.12.2017 року справу було повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання розгляду заяви представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 12.11.2015 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 12.11.2015 року визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 березня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків та в подальшому у відповідності до ухвали від 29 березня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з підстав визначених ст. 358 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.03.2018 року провадження по даній справі було зупинено на час розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №235/3619/15-ц.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15.05.2018 року провадження у справі було поновлено у зв'язку з розглядом 21.03.2018 року Великою Палатою Верховного Суду справи №235/3619/15-ц після її оприлюднення.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник який також дії в інтересах відповідача ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленими про розгляд справи повторно в судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд першої інстанції частково задовольняючи вимоги позивача та відмовляючи у задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет застави виходив з того, що заставна вартість предмета застави транспортного засобу становить 1 045 497,00 гривень, а сума заборгованості за кредитним договором становить 177 291,51гривень, що не є співмірною із сумою заборгованості за кредитним договором, а тому відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет застави.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Як встановлено судом при розгляді справи 07 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, з внесеннями та доповненнями, згідно умов якого, останньому було надано кредит в сумі 500 000,00 гривень зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 13% річних.

Одночасно, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір застави транспортного засобу №96769, а саме: автомобіля марки «Porshe», модель Cayenne Turbo, 2007 року випуску, червоного кольору, тип ТЗ легковий універсал, номери агрегатів: двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3, згідно умов якого, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником та/або заставодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором, банк має право звернути стягнення на предмет застави та за його рахунок задовольнити свою вимогу.

Позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем ОСОБА_2, надав йому грошові кошти в розмірі 500 000,00 гривень, що підтверджується випискою по особовому рахунку від 07 листопада 2007 року.

Згідно з додатковою угодою від 24 липня 2009 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 строк повернення кредиту відповідачем встановлено 07 листопада 2016 року.

Відповідно до п.4.1. кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (кредит) у строк та в порядку , що встановлені договором.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказував на невиконання відповідачем зобов'язань за договором, що призвело до утворення заборгованості, яка в добровільному порядку не була повернута також.

За положеннями ст. 564 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно ст. 572 ЦК України, в силу застави, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Пунктом 3.1. договору застави укладеного між банком та відповідачем ОСОБА_3 передбачено, що право звернення стягнення на предмет застави виникає у заставодержателя у випадках, обумовлених положеннями кредитного договору та нормами чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 19 Закону України &quli;Про заставу&quin;, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно ст. 20 Закону України &qute;Про заставу&qu;t;, заставодержатель вправі, у випадку невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Право вибору способу судового захисту, передбачено законом або договором ( дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/ застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця ( майнового поручителя), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.

Враховуючи, що на час розгляду вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет застави, позичальником (ОСОБА_2) не виконані зобов'язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що ПАТ «УкрСиббанк» набуло права вимагати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави.

Заперечуючи проти позову представник відповідача ( з думкою якого погодився суд) вказував на неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна переданого в заставу. Враховуючи, що сума заборгованості за кредитним договором визначена судом в розмірі 177 291, 53 гривень в той час як згідно до п.1.1. договору застави вартість транспортного засобу становить 1 045 497 гривень.

Однак, судом було залишено поза увагою положення ст. 25 Закону України «Про заставу» за якою, якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю.

Зазначене вище свідчить про те, що законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави, як не співмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в заставу в рахунок забезпечення належного його виконання.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України.

Згідно п. 3.1 - 3.6 договору застави передбачено право звернення стягнення на предмет застави яке виникає у заставодержателя у випадках обумовлених положеннями кредитногодогвоору, договору застави та нормами чинного законодавства України, а саме згідно до п. 3.2 звернення стягнення на предмет застави здійснюється відповідно на підставі рішення суду.

На виконання вимог договору застави та ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» банк направив 17.03.2014 року ОСОБА_3 письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження ( а.с. 33, 34, 35).

У добровільному порядку відповідач ОСОБА_3 взяті зобов'язання за договором застави на час розгляду справи не виконала.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ «УкрCиббанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК України про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрCиббанк» про звернення стягнення на предмет застави.

Погоджена сторонами вартість предмету застави була відображена ними при укладанні цього договору. За час судового розгляду учасники справи не заявляли клопотань пов'язаних з визначенням вартості предмету застави. Позивач звертаючись з позовом ставить питання про встановлення початкової ціни предмету застави для подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Що не суперечить нормам діючого законодавства, а саме положенням ст. ст. 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» так як сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета застави. Не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмету застави в грошовому вираженні не має вирішального значення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат в порядку положень ст. 141 ЦПК України, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача, а саме, судові витрати пов'язані з подачею апеляційної та касаційної скарг у сумі 1950,21 гривень за подачу апеляційної скарги та 2127,50гривень за подачу касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q?І ;Про судоустрій і статус суддів&qu7,;, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрCиббанк» задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2015 року в частині відмовлення у задоволенні вимог ПАТ «УкрCиббанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави скасувати та постановити нове судове рішення за яким:

позовні вимоги ПАТ «УкрCиббанк» про звернення стягнення на предмет застави задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07.11.2007 року на користь ПАТ «УкрCиббанк» () в розмірі 177291,53 гривні в тому числі: 151515,80гривень - сума заборгованості за кредитом, 20724,34 гривень сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 3583,10гривень - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 1468,29 гривень - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами звернути стягнення на заставлене майно, що належить ОСОБА_3, а саме: транспортний засіб, марка Porshe, модель Cayenne Turbo, рік випуску 2007, колір червоний, тип ТЗ легковий універсал, номер агрегатів: двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3.

Встановити спосіб реалізації предмету застави у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановити початкову ціну предмета застави для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання : АДРЕСА_1) на користь ПАТ «УкрСиббанк» ( ) судові витрати: пов'язані з подачею апеляційної та касаційної скарг у сумі 1950,21 гривень - за подачу апеляційної скарги та 2127,50гривень - за подачу касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: