Справа № 214/8717/15-ц
Провадження 2/216/139/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

07 червня 2018 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сидорак В. В.

за участі секретаря судового засідання Морозової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Перетворювач-ділер» про встановлення факту, що має юридичне значення, зміну причин звільнення, зобов'язання повернути трудову книжку, стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Торговий дім «Перетворювач-ділер», в якому просив встановити факт, що має юридичне значення, визначивши, що він працював в ТОВ «Торговий дім» в період з 10 лютого 2011 року по 21 серпня 2015 року на посаді сторожа, стягнути з ТОВ «Торговий дім» на його користь 1218 грн. заборгованості із виплати заробітної плати за серпень 2015 року, стягнути з ТОВ «Торговий дім» на його користь 4872 грн. грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, стягнути з ТОВ «Торговий дім» на його користь 3654 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою при звільненні, стягнути з ТОВ «Торговий дім» на його користь 3654 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки, змінити формулювання звільнення та вказати в рішенні причину звільнення ст.. 36 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника, зобов'язати ТОВ «Торговий дім» негайно видати йому належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з ТОВ «Торговий дім» на його користь 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2017 року за клопотанням представника позивача проведено заміну первісного відповідача належним - товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Перетворювач-ділер».

В подальшому позивача неодноразово уточнював позовні вимоги та в останнє, 30.11.2017 року, до суду надійшла уточнена позовна заява відповідно до якої позивач просив встановити факт, що має юридичне значення, визначивши, що він працював в ТОВ «Торговий дім «Перетворювач-ділер» в період з 10 лютого 2011 року по 21 серпня 2015 року на посаді сторожа, стягнути з ТОВ «Торговий дім «Перетворювач-ділер» на його користь 1218 грн. заборгованості із виплати заробітної плати за серпень 2015 року, стягнути з ТОВ «Торговий дім «Перетворювач-ділер» на його користь 4872 грн. грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, стягнути з ТОВ «Торговий дім «Перетворювач-ділер» на його користь 36540,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, стягнути з ТОВ «Торговий дім «Перетворювач-ділер» на його користь 23142,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки, стягнути з ТОВ «Торговий дім «Перетворювач-ділер» на його користь 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що з 10.02.2011 року працював у відповідача на посаді сторожа із графіком роботи доба праці, дві доби відпочинку. Трудовий договір із ним укладала директор підприємства - Рокіна Алла Анатоліївна. 21 серпня 2015 року директор ТОВ «Торговий дім» звинуватила його в тому, що з території підприємства щось зникло, на що він запропонував викликати міліцію і розібратися в даній ситуації, адже він нічого не крав. На це директор ТОВ «Торговий дім» Рокіна А.А., не дивлячись на інвалідність позивача, випхала його за двері та повідомила, що він звільнений. При цьому, підстав для звільнення йому не повідомила., наказ про його звільнення не надала, належним чином оформлену трудову книжку не видала, розрахунок при звільненні не виплатила, компенсацію за невикористані відпустки не виплатила. Він з метою захисту своїх інтересів звертався до міліції, яка повідомила йому, що ТОВ «Торговий дім» до них з приводу крадіжки не зверталось, тому йому немає чого турбуватись. Він не може до вести факт його роботи у відповідача у вказаний період, що позбавляє його можливості збільшити страховий стаж для збільшення пенсії. На підставі вимого чинного законодавства та у зв'язку із його незаконним звільненням відповідач повинен сплатити йому наступні суми: заборгованість із виплати заробітної плати за серпень 2015 року, компенсацію за невикористані щорічні відпустки, середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки, моральну шкоду. Підтвердити розмір заробітної плати він не може, оскільки відповідач не надає йому відомостей про середній заробіток, а тому він просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із виплати заробітної плати виходячи з мінімальної заробітної плати, яка становила 1218 грн., оскільки менше платити заборонено законодавством. Стосовно компенсації за невикористані щорічні відпустки вказує, що працював на підприємстві з 10.02.2011 року та ніколи відпустка йому не надавалась. Враховуючи статтю 83 КЗпП України, йому за період роботи повинно було бути надано 4 відпустки, що в грошовому еквіваленті становить - 4872 грн. Стосовно середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку розрахунку при звільненні вказує, що вимушений прогул становить з 21.08.2015 року (з моменту звільнення) по 22.11.2017 року 30 місяців, що складає 36540 грн. Стосовно середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки зазначає, що вимушений прогул становить з 21.08.2015 року (з моменту звільнення) по 16 березня 2017 року (дата видачі трудової книжки) 19 місяців, що складає 23142 грн. Стосовно моральної шкоди вказує, що під час звільнення пережив дуже великий моральний струс, адже ніяких крадіжок він не скоював. Він є інвалідом, не міг вчинити опір директорці, яка не дивлячись на інвалідність, випхала його за двері, не розрахувалась з ним. У зв'язку з невиплатою заробітної плати він переніс дуже сильні моральні страждання, оскільки був змушений відмовляти собі у всьому, не мав можливості витрачати зароблені ним гроші на продукти харчування, вимушений був принижуватися перед знайомими і позичати гроші. Місце роботи у відповідача було його основним місцем роботи, відповідач на протязі декількох місяців не виплачував йому заробітну плату. Звичайний образ його життя змінився,0 він втратив нормальні життєві зв'язки, втратив почуття довіри до людей, порушення його законних прав з боку відповідача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, адже він повинен позичати в інших людей кошти для виживання, щоб віддати борги іншим людям, у яких брав в борг раніше. Він звик працювати у відповідача, у нього були налагоджені соціальні стосунки із оточуючими. Спричинену моральну шкоду він оцінює в 50000 грн.

29 червня 2016 року до суду надійшли заперечення на позовну заяву від директора ТОВ «Торговий дім «Перетворювач-лідер», в яких остання заперечувала проти задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог з наступних підстав. 01 червня 2011 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «Торговий дім «Перетворювач-ділер» за своєю особистою заявою на посаду сторожа з окладом згідно штатного розкладу, про що свідчить наказ №6-к від 01.06.2011 року, а отже трудові відносини з останнім розпочалися з 01.06.2011 року. Того ж дня на ОСОБА_1 була заповнена особова картка за встановленою формою та присвоєно табельний номер . 28.02.2013 року ОСОБА_1 на ім'я директора підприємства була подана заява про переведення його на 0,5 ставки з 01.03.2013 року про що в особовій справі останнього також міститься копія наказу №2-к від 28.02.2013 року. 01.07.2013 року ОСОБА_1 на ім'я директора підприємства була подана заява про переведення його на повну ставку з 01.07.2013 року про що в особовій справі останнього міститься копія наказу №6-к від 01.07.2013 року. 27.02.2015 року ОСОБА_1 ім'я директора підприємства була подана заява про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 02.03.2015 року, про що також у особовій справі міститься копія наказу №2-к від 02.03.2015 року. ОСОБА_1 був звільнений 02.03.2015 року з підприємства на підставі ст.. 38 КЗпП України, про міститься відповідне посилання у наказі про звільнення. Відповідно до табелю обліку робочого часу ТОВ «Торговий дім «Перетворювач-ділер» за березень 2015 року ОСОБА_1 відпрацював один робочий день - 02 березня 2015 року (останній робочий день) - дата звільнення працівника. Відповідно до розрахункової відомості за період: лютий 2015 року ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата у розмірі 1231,18 грн. Відповідно до розрахункової відомості за період: березень 2015 року ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата у розмірі 60,52 грн. Зазначені до сплати суми були отримані ОСОБА_1 відповідно до відомості на виплату грошей №4 за лютий 2015 року на суму 1232,18 грн., про що міститься особистий підпис ОСОБА_1 та відповідно до відомості на виплату грошей №6 за березень 2015 року на суму 60,52 грн., про що міститься особистий підпис ОСОБА_1 У день звільнення 02 березня 2015 року уповноваженим працівником відповідача був здійснений запис про звільнення ОСОБА_1, поставлений підпис керівника підприємства та печатка. Трудова книжка була передана на руки позивачу, про що свідчить його підпис в книзі обліку трудових книжок. Окрім того, у особовій картці ОСОБА_1 також міститься підпис про звільнення з зазначеною датою 02.03.2015 року та причиною звільнення за власним бажанням. Більше ОСОБА_1 на роботу не приймався та трудових відносин з відповідачем не мав. При цьому, додатково зазначає, що ОСОБА_1 під час своєї праці на підприємстві виконував обов'язки сторожа. Предметом охорони був промисловий майданчик. Під час перевірок якості охорони майданчику було виявлено, що при виконанні своїх обов'язків ОСОБА_1 займався вирощуванням кролів для власних потреб та виготовлював клітки для цих тварин з підсобного матеріалу на території відповідача про що останній нічого не знав. Після свого звільнення за власним бажанням у березні 2015 року ОСОБА_1 попросив дозволу у представників відповідача на те, щоб він безкоштовно зміг і надалі використовуватися майданчик відповідача у зв'язку з тим, що клітки з тваринами йому не має куди подіти. Відповідач з порозумінням поставився до прохання ОСОБА_1 та надав свою згоду. Останній знав інших сторожів та вільно міг заходити на майданчик. У літку 2015 року позивач вивіз своїх кролів з клітками з промислового майданчику. У серпні місяці сторожами на території майданчику був виявлений інструмент для вирізки металу разом із чим у деяких місцях було виявлено вирізані частини металу будівлі. Окрім того, сторожами було зафіксовано, що зникли планки із дерева та шиферу (аналогічні тим, які використовував ОСОБА_1 для будівництва кліток). Після чого представники відповідача заборонили вільний доступ ОСОБА_1 на територію майданчика та попросили повернути матеріал, який зник і який він використав без дозволу відповідача для кліток. Дане прохання було ОСОБА_1 проігноровано. До міліції відповідач з заявою про крадіжку дійсно не звертався сподіваючись на чесність та порядність ОСОБА_1 Таким чином, трудові стосунки з позивачем закінчилися 02 березня 2015 року, того ж дня трудова книжка з відповідним записом була йому вручена. Відповідні розрахунки з ОСОБА_1 зроблені. Підстави для отримання стягнень середнього заробітку та моральної шкоди відсутні взагалі та є незаконними тому що у зазначений період ОСОБА_1 вже не працював на підприємстві відповідача.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явився, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволені.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявне підтвердження, про причини неявки суд не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи від банку не надходило. У зв'язку з неодноразовою неявкою повідомленого належним чином представника відповідача, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

Як вбачається з заяви ОСОБА_1, останній просив прийняти його на роботу на посаду сторожа з 01.06.2011 року (а.с.63).

Відповідно до наказу №6-к від 01.06.2011 року ОСОБА_1 прийнято сторожем з окладом згідно штатного розкладу з 01.06.2011 року (а.с.63 зворотний бік).

27 лютого 2015 року ОСОБА_1 на ім'я директора ТОВ «ТД «Перетворювач-ділер» подано заяву про звільнення з посади сторожа за власним бажанням з 02 березня 2015 року (а.с.66).

Як вбачається з наказу №2-к від 02.03.2015 року ОСОБА_1, сторожа, звільнено за власним бажанням, згідно ст.. 38 КЗпП України з 02.03.2015 року (а.с.66 зворотній бік). Вказане також підтверджується копією трудової книжки (а.с.113).

При цьому, відповідно до книги обліку руху трудових книжок, ОСОБА_1 отримав трудову книжку 02.03.2015 року, про що свідчить особистий підпис останнього у відповідній графі книги обліку (а.с.73-74).

Згідно табелю обліку робочого часу за березень 2015 року ОСОБА_1, сторож, відпрацював один день, а саме 02 березня 2015 року (а.с.67).

При цьому, як вбачається з розрахункових відомостей та відомостей на виплату грошей №4 за лютий 2015 року ОСОБА_1 було виплачено 1232,18 грн., №6 за березень 2015 року ОСОБА_1 було виплачено 60,52 грн. (а.с.68-71).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови № 5 від 31.03.1995 року (із змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наголошує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, крім зазначених в ч. 1 цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом із цим, згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, частинами 1, 4 статті 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, під час дослідження матеріалів справи судом достеменно встановлено, що ОСОБА_1 працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Перетворювач-ділер» у період часу з 01 червня 2011 року по 02 березня 2015 року, про що свідчить запис у трудовій книжці та долучені до матеріалів справи накази №6-к від 01.06.2011 року та №2-к від 02.03.2015 року. Прийняття на посаду та звільнення з неї відбувалося на підставі заяв ОСОБА_1, в який наявний особистий підпис останнього. При цьому, датою отримання трудової книжки звільненому ОСОБА_1 є 02 березня 2015 року, про що свідчить книга обліку руху трудових книжок ТОВ «ТД «Перетворювач-ділер». Разом із тим, з наданих суду документів вбачається, що з позивачем було проведено розрахунок при звільненні, про що у відомостях на виплату грошей наявний особистий підпис ОСОБА_1

При цьому судом звертається увага, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, на які останній посилається у своєму позові.

Тому, з урахуванням викладеного та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні та не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Перетворювач-ділер» про встановлення факту, що має юридичне значення, зміну причин звільнення, зобов'язання повернути трудову книжку, стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 30-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Сидорак