Справа № 643/9119/14-ц
Номер провадження 6/643/260/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2018 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Стальмакової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасову заборону у виїзді за кордон боржника ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним поданням та просить тимчасово заборонити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у виїзді за кордон (без вилучення закордонного паспорту) до виконання зобовязань покладених на неї судовими рішеннями.

Подання мотивує тим, що на виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває зведене виконавче провадження до складу якого входить виконавчий лист №643/9119/14-ц виданий 13.06.2016року Московським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь КС «Фінансова підтримка» суми боргу 144108,21грн; виконавчий лист №643/1601/16-ц виданий 15.05.2017року Московським районним судом м.Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Фінансова підтримка» проценти за користування кредитом за кредитним договором №494К від 29.03.2012року у сумі 125389,52грн.; виконавчий лист №643/9119/14-ц виданий 13.06.2016року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь КС «Фінансова підтримка» з кожного окремо судовий збір по 720,54грн.; виконавчий лист №643/1601/16-ц виданий 15.05.2017року Московським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Фінансова підтримка» судові витрати у розмірі 2978,00грн. 20.06.2016р., 06.06.2017р. державним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень. Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців за боржником на праві власності зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до витягу з бази ДАІ-2000 та ДП НАІС за боржником зареєстровані автотранспорті засоби на які державним виконавцем накладено арешт та оголошено у розшук. Згідно повідомлення Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії встановлено, що за результатами обробки запиту стосовно боржника не знайдено. Відповідно до повідомлення Пенсійного фонду України про осіб- боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, встановлено, боржник отримує заробітну плату в ГУНП у м. Києві. Згідно відповіді ДФСУ на запит державного виконавця боржник не має відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах, також відсутня інформація про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб. Виходами державного виконавця за адресою: м. Харків, пров. Корсиківський ,15 та АДРЕСА_1 перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим у звязку з відсутністю мешканців квартири. Державним виконавцем на адресу боржника були направлені виклики з вимогою зявитись на прийом до державного виконавця, проте боржник жодного разу на прийом до державного виконавця не зявлявся. Проте представник боржника був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження, про що свідчить особистий підпис.

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України, тобто закон передбачає наявність вини боржника в якості обов'язкової підстави для застосування вказаної норми закону.

«Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Крім того, за положенням ч. 2 ст. 12 ЦПК України щодо змагальності наявність вини та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері встановлений Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-ХП).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

За ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованою законом України № 475/97-ВР від 17.07.97р., який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобіганню злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно до вказаних норм законів необхідними елементами є не тільки наявність у нього невиконаного зобов'язання, а також доведеність факту свідомого ухилення від виконання такого зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поняття доказів закріплено у ст. 76 ЦПК України відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_5 від виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ст.76 ЦПК України у системному зв'язку з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на державного/приватного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, та доведення перед судом їх переконливості.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять даних щодо ухилення ОСОБА_5 від виконання зобов'язання, а тому, подання є передчасним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 81, 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасову заборону у виїзді за кордон боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Т.М.Довготько