Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 210/5563/16

провадження № 61-23653св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року у складі судді Скотар Р. Є. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П.,

Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 206 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - ВВДФССНВ в м. Кривому Розі), у якому просив стягнути з відповідача 275 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Позовна заява мотивована тим, що в періоди часу з 10 червня 1975 року по 25 липня 1983 року, з 05 серпня 1983 року по 01 серпня 1986 року,

з 04 вересня 1986 року по 14 листопада 2003 року позивача працював в підземних умовах шахт міста Кривого Рогу на різних посадах.

27 травня 2003 року з ним стався нещасний випадок, унаслідок якого висновком Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК)

від 24 вересня 2003 року йому первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності - по трудовому каліцтву та визнано інвалідом другої групи. Останнім висновком МСЕК від 25 жовтня 2005 року встановлено 25 % втрати професійної працездатності безстроково. Він постійно переносить фізичні страждання - біль в правій гомілці; порушення функції ходьби; порушення функції опори; розлад сну; запаморочення, тому звернувся до суду з цим позовом.

Позивач зазначає, що пошкодженням здоров'я йому було завдано фізичні та моральні страждання, оскільки постійно переносить фізичні страждання - біль в правій гомілці; порушення функції ходьби; порушення функції опори; розлад сну; запаморочення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ВВДФССНВ в м. Кривому Розі на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ВВДФССНВ в м. Кривому Розі на користь держави судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право на відшкодування моральної шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, тому на підставі статей 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, яка була чинна на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача ВВДФССНВ в

м. Кривому Розі.

Рішенням апеляційного суду апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат у справі скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким судові витрати у розмірі 551, 20 грн компенсуються за рахунок держави. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для покладення на ВВДФССНВ в м. Кривому Розі обов'язку з відшкодування позивачеві моральної шкоди у зв'язку з втратою останнім професійної працездатності.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення місцевим судом норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судовий витрат, оскільки згідно діючого законодавства, ураховуючи суб'єктний склад та предмет спору такі витрати компенсуються за рахунок держави.

У касаційній скарзі, яка зареєстрована Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у травні 2017 року, ВВДФССНВ в м. Кривому Розі просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що оскільки позивач звернулася до суду у грудні 2016 року, тобто після набрання чинності новою редакцією Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», то вона не має права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, оскільки за положеннями частини восьмої статті 36 зазначеного Закону передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, тобто обов'язок з її відшкодування покладено на роботодавця.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи заперечення на касаційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що у касаційній скарзі не наведеного жодного доказу чи аргументу, які б свідчили про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень.

Заперечення на касаційну скаргу також містять посилання на те, що потерпілі від нещасного випадку на виробництві мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування, якщо стійку втрату працездатності вперше встановлено у період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року, у період дії норм законодавства, які встановлювали таке право.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Установлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд установив, що з 10 червня 1975 року по 25 липня 1983 року, з 05 серпня 1983 року по 01 серпня 1986 року, з 04 вересня 1986 року по 14 листопада 2003 року ОСОБА_1 працював в підземних умовах шахт м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на різних посадах.

14 листопада 2003 року ОСОБА_1звільнений із підприємства

ПрАТ «ЦГЗК» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України.

Відповідно до Акту про розслідування нещасного випадку від 29 травня

2013 року комісією, призначеною наказом від 27 травня 2003 року по Шахтобудівельному управлінню ПАТ «КЗРК» встановлено обставини справи, за яких з позивачем стався нещасний випадок, причину нещасного випадку, осіб винних у нещасному випадку. Причинами нещасного випадку стало виконання робіт у виробитці неприведеній в безпечний стан, пройденої з порушенням паспорту кріплення.

Відповідно до висновку МСЕК ОСОБА_1 24 вересня 2003 року первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності - по трудовому каліцтву та визнано інвалідом 2 групи, при повторному переогляді 29.09.2004р. позивачу було встановлено 30% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву та визнано інвалідом 3 групи, 12.10.2005р. йому встановлено 25% втрати професійної працездатності вже на безстроковий термін. Протипоказано - важка фізична праця, загрузка на ногу, рухатися

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, прийнятим відповідно до цих Основ Законом України від 23 вересня 1999 року.

Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34).

З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23 вересня 1999 року право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України № 489-V від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію вказаних норм Закону від 23 вересня 1999 року, які передбачали виплату Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду, було зупинено на 2006 та 2007 роки.

Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, до Закону від 23 вересня 1999 року внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду.

Згодом, Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» Закон № 1105-XIV було викладено у новій редакції, у тому числі було змінено назву вказаного Закону на Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Зазначений Закон № 1105-XIV у новій редакції з назвою Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону № 1105-XIV у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення: від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року

№ 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зазначені положення частини восьмої статті 36 Закону № 1105-XIV у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, а саме, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, не містять вказівку на зворотну дію закону в часі, а отже не суперечить змісту частини першої статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України. Вказаними положеннями Закону право громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Установлено, що з даним позовом до ВВДФССНВ в м. Кривому Розіпро відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я на виробництві, ОСОБА_1, звернувся у грудні 2016 року. З цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон № 1105-XIV в редакції, чинній з 01 січня 2015 року. Оскільки на час виникнення спірних правовідносин вказаний Закон покладав відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачав можливості такого відшкодування Відділенням, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права і ухвалення нового судового рішення не потребує встановлення фактичних обставин справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом касаційної інстанції задоволено касаційну скаргу ВВДФССНВПЗУ у м. Вінниці, скасовано ухвалені в справі судові рішення та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити.

РРР ішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про про відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І.М. Фаловська