Справа № 495/5454/17
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

02 липня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого-одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділу спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділу спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 та просить суд:

- встановити факт, що обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є наступне майно:

житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вулиця Кутузова, 61;

земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вулиця Кутузова, 61, та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: :02:004:0147;

транспортний засіб, а саме легковий пасажирський автобус Ореl - Vіvаrо 2006 року випуску, білого кольору, номер шасі W0LF7ACA66V657513, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вулиця Кутузова, 61, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А» житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 76,9 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», майстерні літ. «Д», вбиральні літ. «Є», споруд № 4, 5, 8;

- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вулиця Кутузова, 61, та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: :02:004:0147;

- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку транспортного засобу, а саме легкового пасажирського автобусу Ореl - Vіvаrо 2006 року випуску, білого кольору, номер шасі W0LF7ACA66V657513, реєстраційний номер НОМЕР_1;

- стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 1600 гривень.

При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що з 22.11.2003 року по 09.11.2016 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. За час проживання в шлюбі сторонами було придбане та збудоване вищезазначене майно та наразі вони не можуть дійти згоди щодо його поділу. Спору щодо місця проживання двох спільних дітей у сторін немає.

З зустрічними позовними вимогами до суду звернулася ОСОБА_2 та просить суд:

- встановити факт, що обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є наступне майно:

обєкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вул. Кутузова, 61-а, який складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 139,2 кв.м., гаража літ. «Б», убиральні літ. «В», споруд №1- 5;

земельна ділянка площею 0,2271 га, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вул. Кутузова, 61-а та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: :02:004:0146;

транспортний засіб, а саме автобус пасажирський MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі WDB9036631R121407, реєстраційний номер НОМЕР_2;

причіп до легкового автомобіля бортового (марка, модель 814000), 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі 70А805301, реєстраційний номер НОМЕР_3;

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку обєкта незавершеного будівництва, що розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вул. Кутузова, 61-а, який складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 139,2 кв.м., гаража літ. «Б», убиральні літ. «В», споруд №1-5;

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2271 га, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вул. Кутузова, 61-а, та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: :02:004:0146;

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку транспортного засобу, а саме автобусу пасажирського MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі WDB9036631R121407, реєстраційний номер НОМЕР_2;

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку причіпу до легкового автомобіля бортового (марка, модель 814000), 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі 70А805301, реєстраційний номер НОМЕР_3;

- стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ОСОБА_2 судові витрати, які повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 704,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на те, що автобус MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, не зареєстроване на його імя, а земельна ділянка № 61-а по вул.. Кутузова в с. Салгани не підлягає поділу, оскільки була ним отримана в межах норм безоплатної приватизації, що відносить її до категорії майна подружжя яке не підлягає поділу. Крім того, житловий будинок № 61-а по вул.. Кутузова в с. Салгани є самочинно збудованим та є лише сукупністю матеріалів, тому не може бути поділене на вимогу ОСОБА_2, а земельна ділянка № 61-а належить ОСОБА_1 на підставі безоплатної приватизації, що також не може відноситись до спільно нажитого майна.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 та просила задовольнити позов ОСОБА_2.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги доводи сторін, надавши правову оцінку представленим доказам та встановивши характер і особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2003 року сторони зареєстрували шлюб, який в подальшому був розірваний рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2016 року. Від шлюбу колишнє подружжя має двох дітей, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, який проживає наразі з батьком, та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка проживає з матірю.

Згідно з ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Частина 1 ст. 70 СК України: у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згоди щодо поділу спільно нажитого майна сторони не дійшли, шлюбний договір між ними не укладався.

Майно, щодо якого у сторін виник спір, було придбане вже після введення в дію Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III, та складається з наступного:

1)житловий будинок № 61 по вул.. Кутузова в с. Салгани Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., зареєстрований на імя ОСОБА_2 та належить останній на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2012 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 8;

2)земельна ділянка № 61 по вул.. Кутузова в с. Салгани Білгород-Дністровського району Одеської області, площею 0,25 га, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0147, зареєстрована на імя ОСОБА_2 та належить останній на підставі свідоцтва про право власності № 19930956 видане 03.04.2014 року на підставі рішення Салганської сільської ради від 30.01.2014 року № 519-VI;

3)земельна ділянка № 61-а по вул.. Кутузова в с. Салгани Білгород-Дністровського району Одеської області, площею 0,2271 га, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0146, зареєстрована на імя ОСОБА_1 та видана йому на підставі рішення Салганської сільської ради від 30.01.2014 року № 518-VI

4)житловий будинок № 61-а по вул.. Кутузова в с. Салгани Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 139,2 кв.м., житловою площею 51,0 кв.м., збудований самочинно та не введений в експлуатацію;

5)транспортний засіб, а саме легковий пасажирський автобус Ореl Vіvаrо, 2006 року випуску, білого кольору, номер шасі W0LF7ACA66V657513, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на імя ОСОБА_2;

6)транспортний засіб, а саме автобус пасажирський MERCEDES-BENZ 316CRDI, 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі WDB9036631R121407, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1;

7)причіп до легкового автомобіля бортового (марка, модель 814000), 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі 70А805301, реєстраційний номер НОМЕР_3, зареєстрований на імя ОСОБА_1.

У відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Беручи до уваги кількість спірного майна та його правовий режим, суд вважає за доцільне розглянути права та обовязки сторін відносно кожного обєкта окремо.

Так, що стосується житлового будинку № 61 по вул.. Кутузова в с. Салгани Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстрований на імя ОСОБА_2 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2012 року, то суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 щодо визнання вказаного обєкту спільною сумісною власністю подружжя, оскільки зазначеним рішенням суду був визнаний дійсним договір купівлі-продажу в якому покупцем була дружина ОСОБА_2. Тобто будинок придбаний під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, що відносить його до спільно нажитого майна яке підлягає поділу в рівних частках між подружжям.

Обґрунтованими є вимоги ОСОБА_2 щодо визнання за нею, як співзабудовника, право на 1/2 частину спірного обєкта незавершеного будівництва - житловий будинок, що розташований на належній позивачу земельній ділянці за адресою: вул.. Кутузова, 61-а, с. Салгани Білгород-Дністровський район Одеської області, з огляду на наступне.

За час шлюбу на земельній ділянці № 61-а по вул.. Кутузова в с. Салгани, що як вище було встановлено була передана позивачу саме для будівництва та обслуговування будинку, подружжя збудувало жилий будинок загальною площею 139,2 кв.м., будівництво якого закінчено та який фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, що вбачається з висновку № 32/11 судової будівельно-технічної експертизи та не заперечується сторонами, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється.

З характеристики будинку, що наведена в технічному паспорті, виготовленого СПД ОСОБА_7 13.01.2015 року, вбачається, що будівництво будинку здійснювалось в 2007 році та складається він в цілому з: житлового будинку літ. «А», підвалу літ. «а», тамбуру літ. «а1», гаражу літ. «Б», убиральні літ. «В».

Обєкт незавершеного будівництва - вважається новостворюваним обєктом (новоствореним майном), право власності на який не зареєстровано, тобто обєктом, який не є завершеним з причин відсутності зареєстрованого на нього права власності.

Частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному звязку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як обєкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України по справі № 6-159цс15 (постанова від 27.05.2015 року).

Разом з тим, Верховний Суд України в свій постанові № 6-47цс16 від 07.09.2016 року висловив сою правову позицію щодо визнання обєкта незавершеного будівництва, зведеного за час шлюбу, обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Зокрема, Верховний Суд України наголосив на наступне.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до вищезазначеної статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «обєкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «обєкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «обєкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину обєкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року.

Таким чином, суд, урахувавши ті обставини, що спірний обєкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є обєктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, оскільки земельна ділянка зареєстрована не на її імя, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, доходить висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права на ? частину спірного обєкта незавершеного будівництва.

Одночасно, відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, суд не приймає доводи сторін стосовно особистого грошового вкладу у спільно нажите майно. До того ж, надані ними докази свідчать про відсутність у кожного з подружжя офіційного стабільного заробітку в період знаходження у шлюбі, що підтверджує про однакове матеріальне становище як чоловіка так і дружини.

Щодо земельних ділянок під № 61 та № 61-а по вул.. Кутузова в с. Салгани суд приходить до наступного. Вказані ділянки були видані на підставі рішень Салганської сільської ради 30 січня 2014 року на однакових підставах для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд із земель житлової та громадської забудови. Рішення № 518-VI ділянка № 61-а, та № 519-VI ділянка № 61.

Таким чином, доводи представника ОСОБА_3 щодо віднесення земельної ділянки № 61-а, яка належить ОСОБА_1, до категорії особистої приватної власності чоловіка, що не дає можливості поділити її між подружжям, також свідчать про необхідність віднесення земельної ділянки № 61, яка належить ОСОБА_2, до категорії особистої приватної власності жінки, що відповідно виключає можливість задоволення вимог ОСОБА_1 про поділ вказаної ділянки № 61 між ним та колишньою дружиною.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1 ст. 82).

Хоча доводи представника ОСОБА_3 щодо правового стану земельних ділянок є вірними, однак ним не враховані наступні законодавчі положення.

Частина 5 статті 61 СК України, яка була доповнена Законом № 2913-VI від 08.02.2011 року, дійсно була виключена на підставі Закону № 4766-VI від 17.05.2012 року та з того часу земельна ділянка, набута одним із подружжя в період шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка (п.5 ч.1 ст. 57 СК України).

Як вище було встановлено, житлові будинки, що розташовані на вказаних ділянках, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу в рівних частках.

За розясненням Пленуму Верховного Суду України в постанові № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

З огляду на викладене, суд вважає доведеними та обґрунтованими доводи кожної сторони щодо наявності права у дружини та чоловіка на 1/2 частку кожної земельної ділянки, оскільки на них розташовані будинки які є спільною власністю подружжя.

Щодо легкового пасажирського автобусу ОреlVіvаrо, 2006 року випуску, зареєстрованого на імя ОСОБА_2 та причіпу до легкового автомобіля бортового, 2007 року випуску, зареєстрованого на імя ОСОБА_1, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги сторін та визнати за кожним з подружжя право власності на ? частку вказаного майна яке є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до положень ст..ст. 57, 60 СК України. Протилежне сторонами не доведено, право кожного на частку майна належними доказами не спростовано.

15 травня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 надав до суду довідку Територіального сервісного центру № 5143 від 29.09.2017 року № 5143/2046 згідно з якою за даними Єдиного державного реєстру МВС станом на 28.09.2017 року на імя ОСОБА_1 зареєстровано наступні транспортні засоби: «ВАЗ», д/н 79710ОК, 1975 року випуску та причіп легковий 81400, д/н НОМЕР_3, 2007 року випуску.

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру № 5143 від 03.03.2016 року № 5143/293 та згідно з Реєстраційної картки, вказаний пасажирський автобус належить на праві власності ОСОБА_1

Разом з тим, доказів того, що вказаний ТЗ належить на праві власності іншій особі суду не були надані.

За матеріалами справи вказаний ТЗ на момент розірвання шлюбу та заявлення сторонами позовних вимог був зареєстрований на імя ОСОБА_1, що відносить вказаний ТЗ до категорії спільно нажитого майна подружжя та відповідно підлягає поділу в рівних частках. Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на ? частину вказаного пасажирського автобусу, оскільки відсутність реєстрації майна за чоловіком не позбавляє дружину свого права на його частку.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, надавши правову оцінку всім представленим доказам, які встановлюють дійсні обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які не суперечать один одному та є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати кожної з сторін пропорційно до задоволених вимог.

Керуючисьст..ст. 15, 16, 182, 311, 317, 319, 321, 331, 368, 372 ЦК України, ст..ст. 57, 60, 61, 63, 69-72 СК України, ст..ст. 2, 81, 82, 141, 258, 259, 263, 264 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», постановою Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Встановити факт, що обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є наступне майно:

житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вулиця Кутузова, 61;

земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вулиця Кутузова, 61, та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: :02:004:0147;

транспортний засіб, а саме легковий пасажирський автобус Ореl - Vіvаrо 2006 року випуску, білого кольору, номер шасі W0LF7ACA66V657513, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вулиця Кутузова, 61, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А» житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 76,9 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», майстерні літ. «Д», вбиральні літ. «Є», споруд № 4, 5, 8.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вулиця Кутузова, 61, та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: :02:004:0147.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку транспортного засобу, а саме легкового пасажирського автобусу Ореl - Vіvаrо 2006 року випуску, білого кольору, номер шасі W0LF7ACA66V657513, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 1600 гривень.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділу спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Встановити факт, що обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є наступне майно:

- обєкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вул. Кутузова, 61-а, який складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 139,2 кв.м., гаража літ. «Б», убиральні літ. «В», споруд №1- 5;

- земельна ділянка площею 0,2271 га, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вул. Кутузова, 61-а та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: :02:004:0146;

- транспортний засіб, а саме автобус пасажирський MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі WDB9036631R121407, реєстраційний номер НОМЕР_2;

- причіп до легкового автомобіля бортового (марка, модель 814000), 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі 70А805301, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку обєкта незавершеного будівництва, що розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Салгани, вул. Кутузова, 61-а, який складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 139,2 кв.м., гаража літ. «Б», убиральні літ. «В», споруд №1-5.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2271 га, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Салгани, вул.Кутузова, 61-а, та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: :02:004:0146.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку транспортного засобу, а саме автобусу пасажирського MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі WDB9036631R121407, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку причіпу до легкового автомобіля бортового (марка, модель 814000), 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі 70А805301, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ОСОБА_2 судові витрати, які повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 704,80 гривень.

Повний текст рішення складено 09.07.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя