Постанова

Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ

справа № 761/17109/16-ц

провадження № 61-131св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5,

відповідачі - Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Київська міська рада ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року у складі судді Притули Н. Г. та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у складі суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2016 року ОСОБА_4, що діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі - КП), Київської міської ради про визнання його наймачем квартири, переоформлення особового рахунку, внесення змін до договору найму житлового приміщення.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 26 травня 2009 року він вселився у квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира) та зареєструвався в ній як піднаймач. На той час квартира перебувала у користуванні ОСОБА_6 на підставі договору найму. Згодом у зазначену квартиру до нього вселилася дружина та неповнолітня донька. ОСОБА_6 заперечував проти реєстрації вказаних осіб у квартирі, тому донька була зареєстрована у зазначеній квартирі 23 лютого 2016 року - після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4, посилаючись на те, що він та ОСОБА_6 перебували у дружніх стосунках, вели спільне господарство та бізнес у сфері роздрібної торгівлі, та враховуючи, що він понад сім років проживає у квартирі, виконує обов'язки наймача та визнав борги ОСОБА_6, просив суд визнати його наймачем квартири АДРЕСА_1, переоформити особовий рахунок квартири на його ім'я, зобов'язати відповідачів внести зміни до договору найму житлового приміщення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивач вселився у житлове приміщення квартири за договором піднайму, доказів на підтвердження факту ведення з наймачем спільного господарства та вселення у квартиру як члена сім'ї наймача не надав, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся у своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5до Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суди не врахували, що у разі смерті наймача наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або за погодженням з наймодавцем одна або кілька із цих осіб. Крім того, судами неповно з'ясовані обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано із Шевченківського районного суду м. Києва зазначену справу.

28 лютого 2018 року зазначена справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та 01 березня 2018 року передана судді-доповідачу.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що на підставі рішення виконкому Шевченківської ради від 24 липня 1972 року ОСОБА_7 виданий ордер на право заняття житлового приміщення однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_8 - дружина, ОСОБА_6 - син.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Згідно довідки від 04 березня 2016 року (форма №3) у квартирі зареєстрований з 26 травня 2009 року ОСОБА_4 - піднаймач та з 23 лютого 2016 року зареєстрована його донька ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він зареєстрований та постійно проживає у квартирі, до дня смерті ОСОБА_6 вів з ним спільне господарство, тому він має право й надалі користуватися зазначеною квартирою.

Відповідно до положень статті 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

ОСОБА_4 вселився у квартиру ОСОБА_6 як піднаймач та на цих же умовах зареєстрований у квартирі. ОСОБА_5 зареєстрована у квартирі як донька піднаймача після смерті ОСОБА_6

Згоди на проживання та реєстрацію доньки ОСОБА_4 ОСОБА_6 не надавав.

Доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства з ОСОБА_6 та вселення в квартиру як члена сім'ї наймача позивач суду не надав.

З урахуванням установленого суди першої та апеляційної дійшли обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, що виходять за межі компетенції касаційного суду.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. Є. Червинська