Справа №471/742/14-ц 11.07.2018
Справа № 471/742/14-ц
Провадження № 22ц-784/1097/18
Категорія 23 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3, представників відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Приватного підприємства «Агрофірма «ОСОБА_5

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Скарницької І.Б. об о 11 год. 40 хв. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Агрофірма «ОСОБА_5» (далі - ПП «Агрофірма «ОСОБА_5») про визнання договору оренди землі недійсним,

в с т а н о в и л а :

У червня 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ПП «Агрофірма «ОСОБА_5» про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди землі.

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 1 вересня 2015 року в звязку зі смертю позивача до участі у справі було залучено правонаступників - ОСОБА_6 та ОСОБА_2

21 жовтня 2016 року позивачі змінили предмет та підстави позову та просили суд визнати недійсним договір оренди землі.

Позивачі зазначали, що між ПП «Агрофірма «ОСОБА_5» та ОСОБА_7, як орендодавцем 1 грудня 2007 року було укладено договір оренди належної останній на підставі державного акту земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської ради, площею 10,61 га строком на 10 років, який зареєстровано 8 жовтня 2008 року у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДЗК за №83.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 не підписувала вказаний договір, позивачі просили суд визнати договір оренди землі від 1 грудня 2007 року недійсним.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі укладений 1 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та ПП «Агрофірма «ОСОБА_5», який зареєстровано у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДЗК 8 жовтня 2008 року за № 83. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПП «Агрофірма «ОСОБА_5», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування усіх фактичних обставин справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За положеннями статті 3 ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії 11-МК №032995, виданого 16 липня 2003 року, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 11,21 га (10,61 га та 0,60 га), яка розташована на території Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області (т. 1 а.с.6).

1 грудня 2007 року між ПП «Агрофірма» «Вікторія» та ОСОБА_7 було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки площею 10,61 га строком на 10 років, який 8 жовтня 2008 року зареєстровано у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДЗК за №83 (т.1 а.с.5).

Після смерті ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Добровеличківського районного нотаріального округу за р№177 від 1 липня 2015 року земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:000:0061 площею 10,6099 га, розташованої на території Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області належить в рівних частках по ? доньки - ОСОБА_2 та сину ОСОБА_6 (т. 1 а.с.67).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачі посилалися на те, що вказаний вище договір оренди землі їх мати - ОСОБА_7 не підписувала та своєї згоди на його укладення не надавала.

По справі була призначена судово-почеркознавча експертиза, проведення якої доручено Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно висновку експерта вказаної установи від 18 жовтня 2017 року № 17-127, підпис у графах «Орендодавець» в обох примірниках договорів оренди землі від 1 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_7 та ПП «Агрофірма «ОСОБА_5», виконанні не самою ОСОБА_7, а іншою особою (т. 1 а.с.214-223).

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 6, 14, 16 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку та відповідно до ст. 18 цього Закону набуває чинності після його державної реєстрації

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підписання договору оренди землі безпосередньо сторонами є основною і обовязковою умовою його вчинення. Якщо експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, це є підставою для визнання договору недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України як такого, що вчинений поза волею учасника правочину.

Таким чином, встановивши, що укладення оспорюваного правочину не відповідало внутрішній волі ОСОБА_7 суд дійшов правильного висновку, що є підстави, передбаченні статтями 203, 215 ЦК України для визнаннядоговору оренди землі, укладеного між ОСОБА_7 та ПП «Агрофірма «ОСОБА_5» 1 грудня 2007 року недійсними.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на прийняття ОСОБА_7 та її спадкоємцями орендної плати, а тому фактично схвалили своїми діями укладений договір, на увагу не заслуговує, оскільки само по собі не є підставою вважати, що між нею та ОСОБА_7 та ПП «Агрофірма «ОСОБА_5» існують договірні правовідносини щодо обумовленої земельної ділянки.

ОСОБА_3 того, відповідно до розяснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а відтак апеляційна скарга в силу статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агрофірма «ОСОБА_3» залишити без задоволення.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_8

Повний текст постанови складено 12 липня 2018 року.