Номер провадження: 22-ц/785/5313/18
Номер справи місцевого суду: 520/5513/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Лопотан В.І.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2018 року (суддя Васильків О.В.) у цивільній справі за позовомОСОБА_5 до Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення фактів та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

15.05.2017 року позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради (далі ОМР), в якому просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_8 на момент відкриття спадщини - 04.01.2016 року, за адресою: АДРЕСА_1; та визнати за нею право власності на спадщину у вигляді 1/3 частини квартири 67, вулиця Мачтова, 22, м. Одеса, після смерті ОСОБА_8.

28.08.2017 року надала доповнення та уточнення до позову (а.с.42-43), в якому просила:

- встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло від 24.11.1994 року, видане ОСОБА_8 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, належить ОСОБА_9, який помер 02.01.2016 року;

- встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_9 на момент відкриття спадщини 02.01.2016 року за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати за нею право власності на спадщину у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_3, після смерті 02.01.2016 року ОСОБА_9.

19.12.2017 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вона проживала разом з ОСОБА_8 в зареєстрованому шлюбі до 21.01.2003 року, до часу коли розірвала шлюб. Однак після розірвання шлюбу вони проживали разом до дня смерті ОСОБА_8, тобто до 02.01.2016 року.

Позивач звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_10 з заявою про прийняття спадщини, однак постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та розяснено право звернення до суду (а.с.64). Позивач зазначила, що інших спадкоємців немає, тому просила визнати за нею право власності на спадщину.

Позовні вимоги заявлені позивачем на підставі ст. 256 ЦПК України, ст.ст. 392, 1220,1264, 1268, 1270 ЦК України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування зазначеного рішення та постановлення нового, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 05.07.1961 року по 21.01.2003 року позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_8, що вбачається з паспорту позивача та свідоцтва про розірвання шлюбу, серії 1-ЖД № 126093, виданого 21 січня 2003 року Відділом РАГС Київського районного управління юстиції м. Одеси (а.с.3).

24.11.1994 року ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_12 видано свідоцтво про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_4 на праві спільної сумісної власності, що вбачається з дубліката свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.03.2004 року (а.с.5).

Станом на 06.04.2004 року в Одеському бюро БТІ зареєстровано 2/3 частини АДРЕСА_5 за ОСОБА_8 та ОСОБА_5, що слідує з реєстраційного посвідчення, виданого КП «ОМБТІ та РОН» (а.с.6).

ОСОБА_13 з реєстру нерухомості від 13.07.2005 року за позивачем зареєстровано право власності на 1/3 частину АДРЕСА_6 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-2402/2005 (а.с.7).

Крім того, на виконання ухвали суду від 16.05.2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_10 до суду надано копію спадкової справи № 3/2017, заведеної 20.04.2017 року до майна померлого 02.01.2016 року ОСОБА_8, з якої вбачається, що заяву про прийняття спадщини надала позивач ОСОБА_5 Уданій справі є наявна інформація щодо двох заповітів ОСОБА_8 (а.с.81,89).

Однак, у звязку з ненаданням позивачем документу, який посвідчує смерть особи та не надання документу, який підтвердив би факт спільного проживання однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.

Разом з тим, у даній спадковій справі є наявна інформація щодо смерті 02.01.2016 року ОСОБА_9, актовий запис № 700. Смерть особи зареєстрована представником комунальної установи. Паспорт особи не зданий, анкетні дані не встановлені, місце проживання особи невідоме.

У звязку з цими обставинами, та враховуючи зміст позовних вимог, наявну інформацію в спадковій справі, яка дає підстави для сумніву в достовірності викладених позивачем обставин, судом було здійснено заходи щодо витребування заповітів спадкодавця.

Так, приватний нотаріус ОСОБА_14 надав до суду 13.10.2017 року заповіт № 3394 від 19.11.1999 року про розпорядження ОСОБА_8 щодо належної йому частки квартири АДРЕСА_7 на користь ОСОБА_6 (а.с.81).

Одеський Державний нотаріальний архів 16.11.2017 року надав до суду заповіт № 3-3181, складений 30.10.2003 року ОСОБА_8 щодо належного йому майна на користь ОСОБА_7 (а.с.89).

У звязку з цими обставинами, судом за участю представників позивача, вказаних осіб було залучено до участі в справі в якості співвідповідачів. Разом з тим, стороною позивача наявність звязку з вказаними особами в ході судового розгляду справи не було підтверджено.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що ті обставини, що позивач не знає відповідача ОСОБА_7, є сумнівними, оскільки саме стороною позивача при наданні позову залучено до справи постанову старшого слідчого Малиновського ВП в м. Одеси від 07.07.2016 року, з якої слідує, що в МКЛ № 10 помер ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, куди особа була доставлена каретою швидкої допомоги з квартири АДРЕСА_4, При особі будь-яких документів не було, історія хвороби була записана зі слів пацієнта. Під час допиту ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, було встановлено, що під час оформлення документів була допущена помилка, насправді помер ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є його дядьком, який до смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Однак, відмовляючи в задоволенні уточнених і доповнених позовних вимог ОСОБА_5 (а.с.42-43), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спадкодавцем є ОСОБА_8 і право на спадкове майно, яким є 1/3 частина квартири АДРЕСА_8, належало саме йому, а ОСОБА_9 не має ніякого відношення до цього.

Тобто, оскільки судом встановлено, що імя та по батькові спадкодавця ОСОБА_9 насправді ОСОБА_15, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання належності документів ОСОБА_9 та щодо спільного проживання позивача з ОСОБА_9 заявлені некоректно та не можуть бути задоволені.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, оскільки він є законним і обгрунтованим, а також у звязку з тим, що позивач в даному випадку обрала неправильний спосіб захисту своїх прав.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що у позивача відсутнє право на спадщину, оскільки він є помилковим і таким, що порушує права позивача ОСОБА_5 на можливе отримання права на спадщину в майбутньому.

Так, суд в оскаржуваному рішенні правильно вказав, що згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Однак, суд помилково зазначив, що ним достеменно встановлено, що спадкодавець ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, за життя розпорядився своїм майном, на цей час є заповіт від 30.10.2003 року, який є чинним, тому у позивача відсутнє право на спадщину. Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що суд не встановив, чи була прийнята спадщина за вказаним заповітом.

Зазначені обставини мають суттєве значення для вирішення спору, оскільки у разі неприйняття спадщини іншими особами, у тому числі за вказаним заповітом, позивач ОСОБА_5 не позбавлена можливості успадкувати майно після смерті свого колишнього чоловіка ОСОБА_8, як то зазначено в ч. 2 ст. 1223 ЦК України.

У звязку з викладеними обставинами, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду змінити та виключити із його мотивувальної частини абзац наступного змісту: «Таким чином, судом достеменно встановлено, що спадкодавець ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, за життя розпорядився своїм майном, на цей час є заповіт від 30.10.2003 року, який є чинним, тому у позивача відсутнє право на спадщину».

ОСОБА_13 ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_13 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення прийнято не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У звязку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити та виключити із його мотивувальної частини абзац наступного змісту: «Таким чином, судом достеменно встановлено, що спадкодавець ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, за життя розпорядився своїм майном, на цей час є заповіт від 30.10.2003 року, який є чинним, тому у позивача відсутнє право на спадщину». В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2018 року змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення абзац наступного змісту:

«Таким чином, судом достеменно встановлено, що спадкодавець ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, за життя розпорядився своїм майном, на цей час є заповіт від 30.10.2003 року, який є чинним, тому у позивача відсутнє право на спадщину».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 09.07.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_16

ОСОБА_2