АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/854/17 22-ц/774/700/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 193/854/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - Софіївська районна державна адміністрація,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Жовтоводської місцевої прокуратури, яка діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Шумською О.В. у сел. Софіївка Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Софіївської районної державної адміністрації, третя особа - Відділ у Софіївському районі головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області , про визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування.

В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що його баба, ОСОБА_2, яка померла 08.04.1998 року, працювала в колгоспі ім. Тельмана і була членом колгоспу, а після реорганізації колгоспу 03 лютого 1996 року стала членом КСП «Маяк». Державний акт на право колективної власності по КСП «Маяк» Софіївського району виданий 28.11.1994 року і ОСОБА_2 внесено до списків прикладених до Державного акта на землю КСП «Маяк» під № 265. Розмір земельного паю ОСОБА_2П в КСП «Маяк» згідно довідки Софіївського відділу земельних ресурсів складає 7.21 га в умовних кадастрових гектарах і вартість його становить 241977,80 грн. На час смерті ОСОБА_2П позивач, як онук проживав разом з нею, що підтверджується відповідною довідкою тобто, фактично прийняв спадщину. Позивач звертався до Софіївської райдержадміністрації із заявою про виділення йому, в порядку спадкування, земельної частки (пай) померлої баби, але йому відмовили і запропонували звернутися до суду. Просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну частку (пай) в розмірі 7,21га в умовних кадастрових гектарах.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування, право на земельну частку (пай) в розмірі 7,21 га в умовних кадастрових гектарах вартістю 241977,80 грн., по колишньому КСП «Маяк» Софіївського району, що належало померлій ОСОБА_2.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокуратура Дніпропетровської області, в інтересах державних органів, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зокрема зазначає, що судом не досліджено, що після смерті бабусі пройшло майже 20 років та позивач не ставить питання про поновлення пропущеного строку зі зверненням до суду з позовом. Крім того, до участі у справі не залучено інших спадкоємців, що зазначені в довідці з місця проживання, які на час смерті бабусі також як і позивач, фактично прийняли спадщину, не надано доказів, що вони відмовлялись від спадщини. Позивачем не доведений факт родинних відносин зі спадкодавцем. Судом не перевірено наявність спадкової справи після смерті ОСОБА_2 та не встановлено коло осіб, які прийняли спадщину.

У відзиві на апеляційну скаргу Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, яка померла 08.04.1998 року, працювала в колгоспі ім. Тельмана і була членом колгоспу, а після реорганізації колгоспу ім. Тельмана 03 лютого 1996 року в КСП «Маяк», згідно архівного витягу з протокола № 1 звітно - виборних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Тельмана, від 03.02.1996 року, стала членом КСП «Маяк»(а.с.8).

Державний акт на право колективної власності по КСП «Маяк» Софіївського району виданий 28.11.1994 року і ОСОБА_2 внесено до списків прикладених до Державного акту на землю КСП «Маяк» під № 265(а.с.9).

Розмір земельного паю в КСП «Маяк» згідно довідки Софіївського відділу земельних ресурсів складає 7.21 га в умовних кадастрових гектарах і вартість його становить 241977,80 грн.(а.с.12).

Згідно довідки про склад сімї за №398 виданої 18 травня 2017 року ОСОБА_3, видно що він дійсно був зареєстрований та проживав на території Першотравенської сільської ради в сел.Криничувате,вул.Жовтнева,31 Софійського району Дніпроептровської області і мав наступний склад сімї: бабуся ОСОБА_2, батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_6, сестра - ОСОБА_7, та сестра - ОСОБА_8 ( а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1, в розділі батько значиться, «мовою оригіналу» ОСОБА_9, мати ОСОБА_10 ( а.с.3).

У свідоцтві про народження ОСОБА_5, який помер 09липня 1995 року, виданого повторно 03 серпня 2007 року, відсутні відомості про батька та матір ( а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався Указом Президенка України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» та дійшов висновку, що позивач має право на отримання частки землі у колективній власності ( паю), який за життя належав його бабусі, в порядку спадкування.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виник спір щодо права позивача в порядку спадкування отримати частку (паю) у спільній колективній власності на землю КСП «Маяк».

Як видно з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_2, померла 08.04.1998 року, саме після неї бажає позивач отримати право на земельну частку ( пай).

Згідно ст. 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи, що спадщина відкрилася на час дії ЦК УРСР, суд першої інстанції при вирішенні позову про визнання права на пай, повинен був з'ясувати перш за все, чи прийняв позивачка спадщину у передбачений ст. 549 ЦК УРСР спосіб.

Як видно з довідки про склад сімї виданої 18 травня 2017 року Першотравенською сільською радою, на час смерті спадкодавця ОСОБА_2, померлої 29 квітня 1998 року в сел.Криничувате,вул.Жовтнева,31 Софійського району Дніпропетровської області також проживали : позивач ОСОБА_1, його батько ОСОБА_5 ( який доречи помер 09 липня 1995 року), мати ОСОБА_6, сестра - ОСОБА_7, та сестра - ОСОБА_8 ( а.с.13).

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги, що суд не з'ясував належним чином коло спадкоємців, не перевіривши доводи позивача, який стверджував про себе, як єдиного спадкоємця.

З огляду на довідку сільської ради сестри позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_8 також могли прийняли спадщину, оскільки на час смерті проживали зі спадкодавцем.

Як наслідок, залучення до участі у справі сільської ради в якості відповідача є також помилковим, оскільки належним відповідачем має бути інший спадкоємець.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», розяснено судам, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

В порушення вимог законодавства судом першої інстанції не витребувано у нотаріальній конторі спадкову справу та не перевірено коло спадкоємців, хто звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, померлої 29 квітня 1998 року, чи заводилась спадкова справа.

Також відповідачем не надано жодного доказу звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва на спадкове майно, тому вимоги його є передчасними.

Крім того, колегія суддів зауважує, що належних та допустимих доказів, які доводять родинні відносини позивача зі спадкодавцем, матеріали справи не містять. Зокрема, як видно зі свідоцтва про народження позивача, його батьком зазначений ОСОБА_5 ( а.с.3).

У свідоцтві про народження ОСОБА_5, відомості про батька та матір відсутні(а.с.7 ).

Довідку форми -1 не можна визнати належним доказом, оскільки в ній зазначений (мовою оригіналу) ОСОБА_9 «Лукьянович» містить закреслення та виправлення на «Лукич». ( а.с.6).

Доказів встановлення родинних відносин між спадкодавцемОСОБА_2, яка померла 29 квітня 1998 року та позивачем суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено із порушенням вимог законодавства, висновки суду постановлені на припущеннях, та не відповідають матеріалам справи, тому рішення підлягає скасуванню відповідно до положення п.п.1,2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, а апеляційна скарга, відповідно підлягає задоволенню.

У звязку із тим, що прокуратурою Дніпропетровської області при зверненні до суду апеляційної інстанції сплачено судовий збір за розгляд апеляційної скарги, у розмірі 2661,77 грн., тому згідно положення ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішенні про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до Софіївської районної державної адміністрації, третя особа - Відділ у Софіївському районі головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області , про визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області сплачений за розгляд апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2661,77 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: