Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 753/21661/15-ц

провадження № 61-9989св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк»,

представник відповідача - Андрєєва Вероніка Сергіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - Андрєєвої Вероніки Сергіївни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року у складі судді Комаревцевої Л. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2016 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Котули Л. Г., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») про захист прав споживачів та стягнення коштів за прострочення виконання грошових зобов'язань.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 грудня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір № 00302402 банківського строкового вкладу (депозиту) про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», за умовами якого відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 5 000 дол. США строком до 05 червня 2015 року на умовах сплати відсотків, визначених договором.03 грудня 2014 року він звернувся із заявою про дострокове повернення депозиту. 10 грудня 2014 року договір № 00302402 був припинений, сума вкладу та нараховані відсотки були зараховані на поточний рахунок. Але всупереч його розпорядженню, сума вкладу та нараховані відсотки йому не були повернуті в установлений договором термін. Крім того, 19 грудня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір № 00217252 банківського строкового вкладу (депозиту) про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», відповідно до умов якого відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 23 000 дол. США, строком до 21 грудня 2014 року на умовах сплати відсотків, визначених договором.20 грудня 2014 року договір № 00217252 було припинено, вклад та нараховані відсотки зараховані на поточний рахунок. Проте всупереч його розпорядженню сума вкладу та нараховані відсотки йому не були повернуті за умовами договору. Вклад та нараховані відсотки повернуто частинами з простроченням починаючи з 30 грудня 2014 року до 23 червня 2015 року. 30 грудня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір № 00227493 банківського строкового вкладу (депозиту) про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», за умовами якого відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 4 000 дол. США строком до 01 січня 2015 року. 05 січня 2015 року договір № 00227493 було припинено, сума вкладу та нараховані відсотки зараховані на поточний рахунок. Але всупереч його розпорядженню сума вкладу та нараховані відсотки за умовами договору не були йому повернуті.

Посилаючись на викладене, позивачпросив стягнути з відповідача відсотки за вкладами у розмірі 811,46 дол. США, 3 % річних у розмірі 201,92 дол. США та пеню у розмірі 2 238,57 дол. США.

Відповідач позовні вимоги не визнав та подав письмові заперечення, згідно з якими 04 березня 2015 pоку набула чинності постанова правління Національного банку України від 03 березня 2015 року за № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» в якій йдеться про те, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Крім того, оскільки неустойка як забезпечення виконання банком грошових зобов'язань за договорами вкладу не передбачалась, то і правових підстав для її стягнення не має, що відповідає багаторічній усталеній судовій практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Платинум Банк» на користь ОСОБА_3 відсотки за вкладами у сумі 811,46 дол. США, 3 % річних у сумі 201,92 дол. США, пеню - 2 238,57 дол. США. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки банк порушив свої грошові зобов'язання щодо повернення на вимогу вкладника депозитних коштів з процентами, то повинен виплатити проценти за банківським вкладом до дня фактичного повернення грошового вкладу, 3 % річних та суму пені на підставі Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, указав на те, що відповідач порушив умови укладених договорів, що є підставою для задоволення вимог ОСОБА_3 у зв'язку з їх доведеністю та обґрунтованістю. При цьому суд вказав на те, що з аналізу підпункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» слідує, що застосування штрафних санкцій у вигляді пені за статтею 32 цього закону поширюється і на порушення банком строків щодо видачі коштів у вигляді вкладних сум та відсотків на вимогу вкладника.

У липні 2016 року представник ПАТ «Платинум Банк» - Андрєєва В. С. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2016 року, в якій просила скасувати ухвалу апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції змінити та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині стягнення пені у розмірі 2 238,57 дол. США, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказувала на те, що банк обмежений у своїй діяльності постановами Правління Національного банку України, які є нормативно-правовими актами та обов'язкові для виконання всіма банками України. Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, враховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги постанови Правління Національного банку України, якою встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, не можна кваліфікувати дії банку як неналежне виконання покладених на нього зобов'язань. Суд першої інстанції при ухваленні рішення помилково застосував до спірних правовідносини Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в України».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 подав до суду заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими, пеня за Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» нараховується за порушення строків виконання доручення клієнта на переказ коштів (у тому числі і на порушення строків щодо видачі готівки через касу банку на вимогу вкладника), а не за прострочення виплати суми банківського вкладу та відсотків.

Ухвалою від 01 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення в частині стягнення пені у розмірі 2 238,57 дол. США - скасуванню із ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені.

Судом установлено, що 02 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір № 00302402 банківського строкового вкладу (депозиту) про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», за умовами якого, відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 5 000 дол. США, строком до 05 червня 2015 року на умовах сплати відсотків, визначених договором.

03 грудня 2014 року позивач звернувся із заявою про дострокове повернення депозиту. 10 грудня 2014 року договір № 00302402 був припинений, сума вкладу та нараховані відсотки зараховані на поточний рахунок. Але, всупереч розпорядженню позивача, сума вкладу та нараховані відсотки йому не були повернуті в установлений договором строк.

19 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір № 00217252 банківського строкового вкладу (депозиту) про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», відповідно до умов якого відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 23 000 дол. США, строком до 21 грудня 2014 року на умовах сплати відсотків, визначених договором.

20 грудня 2014 року договір № 00217252 було припинено, вклад та нараховані відсотки зараховані на поточний рахунок. Проте всупереч розпорядженню позивача сума вкладу та нараховані відсотки йому не були повернуті, як це передбачено умовами договору. Вклад та нараховані відсотки повернуто частинами з простроченням починаючи із 30 грудня 2014 року до 23 червня 2015 року.

30 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Платинум Банк»укладено договір № 00227493 банківського строкового вкладу (депозиту) про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», за умовами якого відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 4 000 дол. США строком до 01 січня 2015 року.

05 січня 2015 року договір № 00227493 було припинено, сума вкладу та нараховані відсотки зараховані на поточний рахунок. Але всупереч його розпорядженню сума вкладу та нараховані відсотки за умовами договору не були йому повернуті.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК Українипенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - є мірою відповідальності.

Частиною третьою статті 551 ЦК Українивстановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постановах Правління Національного банку України від 01 грудня 2014 року № 758 та від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Метою цих постанов Правління Національного банку України було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на грошово-кредитному тавалютному ринках України.

Тому на час дії постанов Правління Національного банку України від 01 грудня 2014 року № 758 та від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» не підлягає нарахуванню пеня у зв'язку з установленням обмеження щодо видачі банками коштів.

З огляду на викладене суди помилково стягнули з банку на користь позивача пеню у розмірі 2 238,57 дол. США відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України», оскільки на час дії вказаних постанов правління Національного банку України пеня не нараховується.

Узагальнюючи викладене, суд дійшов висновку про скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій у частині стягнення витрат на правову допомогу та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у стягненні пені.

Крім того, рішення судів у частині вирішення питання судових витрат підлягають зміні шляхом зменшення присудженого судом першої інстанції судового збору з 1 986,71 грн до 242,30 грн із урахуванням вимог пропорційності та порядку сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, а саме, ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

В іншій частині рішення судів не оскаржуються, а тому є такими, що набрали законної сили.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Платинум Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 588,76 грн та касаційної скарги у розмірі 642,29 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - Андрєєвої ВеронікиСергіївни задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог простягнення із Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на користь ОСОБА_3 пені у розмірі 2 238,57 дол. США скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про стягнення пені відмовити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2016 року щодо стягнення із Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на користь ОСОБА_3 судового збору змінити, зменшити розмір присудженого судом судового збору з 1 986,71 грн до 242,30грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 588,76 грн та касаційної скарги у розмірі 642,29 грн.

В інших частинах рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик