Справа № 630/233/18
Провадження № 2/630/189/18
02 липня 2018 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області в складі:
головуючого: судді Малихіна О.О.,
за участі секретаря: Косенко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботині Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, -
Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що перебувала з 25 вересня 2010 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син, ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 13 липня 2015 року дитина залишилась проживати з нею, а відповідач припинив надавати допомогу на утримання сина, не виявляє бажання спілкуватися з сином, відвідувати його та дбати про його розвиток. Позивач також наголошувала в своєму позові на тому, що відповідач не виявляє по відношенню до сина батьківського піклування та втратив інтерес до нього, що є ухиленням від виконання батьківських обов'язків.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В своїх поясненнях ОСОБА_1 вказувала на те, що разом з сином і відповідачем в період шлюбу проживала в будинку своїх батьків, де були створені усі необхідні умови. Але в березні 2015 року ОСОБА_2 вирішив припинити з нею сімейні і шлюбні відносини та пішов з будинку. Де саме від тоді мешкає відповідач їй не відомо, він їй також не повідомив, де можна буде його знайти. Не бажаючи миритися з подібним ставленням до неї з боку відповідача, вона, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач ОСОБА_2 відвідав їх спільного сина лише в серпні 2015 року, коли святкувати 3-й день народження дитини. Більше жодного разу відповідач не приходив до сина, не телефонував аби поцікавитися станом його здоров'я. Це призвело до того, що дитина не пам'ятає, який його батько на вигляд, постійно запитує, коли тато прийде. Як приклад, позивач ОСОБА_5 повідомила про такий випадок - в вересні 2016 року вона йшла по одній з вулиць м. Люботин, а на зустріч йшов ОСОБА_2 з друзями. Проходячи повз неї і дитини, ОСОБА_2 зробив вигляд, що не впізнав їх, та пішов далі.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, але в судове засідання повторне не з'явився без поважних на то причин та відзив на позов не подав. Заяву про відкладення розгляду справи до суду відповідач не подавав. Тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.
Представник органу опіки та піклування ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, але подав заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності.
Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, в судовому засіданні встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 з 25 вересня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 20 липня 2015 року, ухваленого в справі № 630/441/15-ц за позовом ОСОБА_1 Як зазначено в рішенні суду, сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з березня 2015 року.
В період зареєстрованого шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 виданим 15 серпня 2012 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції. Від народження дитина є інвалідом через вроджені вади, що підтверджується медичним висновком КП «Люботинська центральна міська лікарня» № 9 від 21 січня 2013 року.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Як вбачається з актів квартального комітету № 2 від 10 квітня 2018 року, позивач ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 проживають однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1. Але відповідач ОСОБА_2 - батько малолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_4, за вказаною адресою не проживає з 2015 року. Крім того, згідно з повідомленням адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області від 25 квітня 2018 року, відповідач ОСОБА_2 з 18 червня 2015 року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, в зв'язку з вибуттям до м. Тельманово Донецької області.
Згідно із довідкою КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 11 квітня 2018 року, ОСОБА_2, як батько, не цікавиться станом здоров'я свого сина ОСОБА_4, не супроводжує його в лікарні або під час огляду лікарем на дому; поряд з дитиною завжди знаходиться мати.
За ініціативою позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які підтвердили суду, що тривалий час знайомі з ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_4.
Так, свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що являється хрещеною матір'ю ОСОБА_4, сина ОСОБА_1, та від народження дитини приходила в гості в будинок позивача щонайменше 1 раз на два тижні. Вона, ОСОБА_7, неодноразово спостерігала добрі сімейні відносини між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, їх взаємну турботу про сина та одно про одного. Але на початку 2015 року вона, ОСОБА_7, дізналася, що в сім'ї ОСОБА_2 почались проблеми, через що вони вирішили розірвати шлюб. Невдовзі ОСОБА_2 пішов з сім'ї, але з'явився лише в серпні 2015 року на день народження сина ОСОБА_4. Вона, ОСОБА_7, бачила, як під час святкування дня народження ОСОБА_2 безперешкодно спілкувався з сином та грався з ним. Після цієї події вона більше жодного разу не бачила ОСОБА_2 разом з сином, хоча багато разів приходила до ОСОБА_1 додому в гості і чула запитання від дитина, коли з'явиться його тато. Але батько до сина не приходить, хоча йому в цьому ніхто не перешкоджає.
Інший свідок, ОСОБА_8, пояснила суду, що є головою квартального комітету, на території якого проживає ОСОБА_1 з сином та своїми батьками. ОСОБА_2 вона знає від тоді, коли він після весіння оселився в будинку батьків ОСОБА_1 Вона, ОСОБА_8, підтвердила, що між батьками ОСОБА_1 та їх зятем, ОСОБА_2, склалися дуже добрі відносини, які жодним чином не змінилися після народження дитини. Але з невідомих для неї, ОСОБА_8, причин подружжя ОСОБА_2 припинили стосунки та розірвали шлюб. Від тоді ОСОБА_2 ані вона, ОСОБА_8, ані сусіди ОСОБА_2 не бачили жодного разу.
Аналізуючи показання свідків, суд вважає їх достовірними, бо такі свідки не заінтересовані у результаті розгляд справи, являються сторонніми людьми одне для одного та висвітлюють лише ті обставини, які спостерігали особисто.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав», наведено роз'яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Таким чином, відповідач у справі ОСОБА_2 проживає окремо від свого сина, батьківські обов'язки, передбачені ст. 150 СК України, не виконує, належним чином не утримує сина, не займається їхнім вихованням, не піклується про стан його здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає ніякої участі в підготовці їх до самостійного життя з огляду на вроджену інвалідність.
Виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області у своєму висновку № 03-36/1994 від 06 червня 2018 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина, а тому задовольняє позов в повному обсязі.
Одночасно з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн., які документально підтверджені.
Керуючись ст.ст. 150, 164, 166 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263, 265, 280, 282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний № НОМЕР_1, знятого з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О. О. Малихін