Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа №667/2577/14-ц

провадження №61-14263св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцов В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г.І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року у складі колегії суддів: Борка А. Л., Бездрабко В. О., Приходько Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 30 вересня 2008 року між ОСОБА_6 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник Акціонерне товариство «УкрСиббанк», далі - АКІБ ««УкрСиббанк») укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику, ОСОБА_6, кредитні кошти у сумі 100 000,00 доларів США зі сплатою 14,00% річних на строк з 30 вересня 2008 року по 30 травня 2029 року.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник Акціонерне товариство «Дельта Банк») укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами та договорами, укладеними на забезпечення виконання зобов'язання за кредитами, а ПАТ «Дельта Банк» набуває право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до пункту 1.2.10 кредитного договору від 30 вересня 2008 року №0 позичальник зобов'язаний сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 240,00 доларів США у день сплати ануїтетних платежів 28 числа кожного місяця протягом строку кредитування.

Виконання ОСОБА_6 зобов'язань за вказаним договором забезпечено порукою згідно із договором поруки №231861, укладеного 30 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, відповідно до умов якого остання поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №0, і несе солідарну відповідальність перед кредитором у випадку невиконання ОСОБА_6 зобов'язання.

ОСОБА_6 не здійснював погашення заборгованості за кредитом та процентами у встановлені договором порядку та строки.

Станом на 20 листопада 2013 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 313 969, 92 грн, з яких тіло кредиту - 794 383,99 грн, відсотки - 519 585,92 грн, яку ПАТ «Дельта Банк» просив суд стягнути солідарно зі ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 лютого 2014 року провадження у справі закрито на підставі пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, оскільки під час розгляду справи встановлено, що позичальник, ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис №641.

Ухвалами Дніпровського районного суду м. Херсона від 01 квітня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залучено співвідповідачами у справі, справу передано за підсудністю до Комсомольського районного суду м. Херсона (т. 1, а. с. 87, 90).

У червні 2014 року ОСОБА_5 подано зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим. Позов мотивовано тим, що договір поруки №231861 від 30 вересня 2008 року за своїм цивільно-правовим змістом є зобов'язанням, яке нерозривно пов'язане з особистістю боржника за основним договором - ОСОБА_6, що помер, а поручитель, ОСОБА_5 не поручалась та не поручається за інших осіб - спадкоємців, не надала згоди відповідати за будь-якого нового боржника. Оскільки договором поруки №231861 від 30 вересня 2008 року не передбачено заміну боржника у разі смерті, вказаний договір повинен бути визнаний припиненим.

У разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також змісту поруки як особистого зобов'язання, відповідати за належне виконання основного зобов'язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором.

У жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із заявою про зміну предмета позову, у якій зазначив, що у померлого ОСОБА_6 залишились спадкоємці: його малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які згідно із законом вважаються такими, що прийняли спадщину. Враховуючи зазначене, позивач просив стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь банку заборгованість у сумі 1286588, 45 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 01 квітня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 залучено співвідповідачами (т. 1 а. с. 87).

Законним представником неповнолітніх відповідачів залучено їхню матір, ОСОБА_5

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року у позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим задоволено. Визнано припиненим договір поруки №231861 від 30 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрсСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк».

Відмовляючи у позові ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» не надано належних доказів, які б свідчили про передачу права вимоги за кредитними договорами від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк».

Оскільки ПАТ «Дельта Банк» заявляє вимоги за кредитним договором до спадкоємців, а не до позичальника, саме він повинен доводити розмір своїх вимог спадкоємцям, а не констатувати їх.

Позивачем не надано доказів направлення ОСОБА_6 повідомлення ПАТ «Дельта Банк» про перехід до останнього права вимоги за кредитним договором.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку про припинення договору поруки від 30 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, оскільки боржник, ОСОБА_6, помер, а вказаний договір поруки не містить положень про згоду поручителя на переведення боргу у разі смерті боржника.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року закрито провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6 з підстав, передбачених пунктом 1 частиною першою статті 205 ЦПК України 2004 року. Суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року скасовано. Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року в частині відмови в позові ПАТ «Дельта Банк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. У позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, законним представником яких є ОСОБА_5, про стягнення заборгованості відмовлено.

Задовольняючи частково позов ПАТ «Дельта Банк», суд апеляційної інстанції виходив з того, що факт переходу права вимоги до позивача підтверджується копією витягу з договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», копією акта приймання-передачі документації за кредитним договором. Згідно із витягом з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги, перехід права вимоги стосується також кредитного договору від 30 вересня 2008 року, позичальником якого є ОСОБА_6

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для розгляду вказаного спору у порядку цивільного судочинства є помилковим.

Відмовляючи у позові ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість спадкоємців задовольнити вимоги кредитора лише у межах вартості спадкового майна. Позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано відомостей про обсяг та вартість отриманого відповідачами у спадщину майна, не враховано факт, що спадкоємцями є малолітні діти, не визначено, чи можуть вони відповідати за зобов'язаннями ураховуючи відсутність цивільної дієздатності, обсяг майна не виділений та не визначений, що унеможливлює визначення розміру стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним померлим позичальником ОСОБА_6

07 квітня 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк», в якій банк просить скасувати рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2015 року та передати справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

17 квітня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, законним представником яких є ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим призначено до судового розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення суми заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове про задоволення позову ПАТ «Дельта Банк». Стягнуто зі спадкоємців ОСОБА_6, малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, законним представником яких є ОСОБА_5, на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у межах вартості спадкового майна у загальному розмірі - 1 286 588,45 грн у рівних частках по 643 294,2 грн з кожного. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У зустрічному позові ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в позові ПАТ «Дельта Банк» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_5

Судом першої інстанції не взято до уваги факт неодноразового звернення позивачем до суду з клопотанням про витребування оригіналу спадкової справи, з метою визначення складу та вартості спадкового майна.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що частина майна, успадкованого відповідачами після смерті спадкодавця, є нерухомою. Діти померлого, прийнявши спадщину, не вчинили необхідних передбачених законом дій для отримання свідоцтва про право на спадщину. Дружина спадкодавця, ОСОБА_5, відмовилась від спадщини на користь своїх малолітніх дітей.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення заборгованості в межах вартості спадкового майна зі спадкоємців ОСОБА_6, малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, законним представником яких є їх мати ОСОБА_5

12 січня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_5, у якій вона просить скасувати рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності, неправильно застосовано норми процесуального права. Зокрема, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк», без заяви позивача змінив позовні вимоги (з солідарного стягнення суми боргу на стягнення у рівних частинах).

Апеляційний суд, розділивши суму позовних вимог на двох спадкоємців, фактично взяв на себефункції нотаріуса: визначив частки у спадковому майні.

Судом апеляційної інстанції у порушення статті 231 ЦПК України 2004 року не зазначено мотивів, з яких відмовлено у зустрічному позові ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим.

Судом апеляційної інстанції порушено вимоги Закону України «Про доступ до судових рішень», статті 222 ЦПК України 2004 року, оскільки позивачу не надано необхідних для подання касаційної скарги документів.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

19 березня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду апеляційної інстанцій в частині зустрічного позову та передачу справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 30 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою 14% річних з кінцевим строком повернення 30 травня 2029 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 30 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_8 укладено договір поруки.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Васильковою О. В. заведено спадкову справу на майно померлого. Спадщина була прийнята дітьми спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Дружина спадкодавця відмовилась від прийняття спадщини на користь своїх малолітніх дітей.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за вказаним кредитним договором.

На час смерті спадкодавець ОСОБА_6 мешкав разом з дружиною та малолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_1, незважаючи на те, що дружина спадкодавця була зареєстрована за іншою адресою.

Згідно із відповіддю приватного нотаріуса від 25 липня 2014 року майно, успадковане відповідачами після смерті спадкодавця, є нерухомим, діти померлого та ОСОБА_5, прийнявши спадщину, не вчинили передбачених законом необхідних дій, для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 37 ЦПК України 2004 року у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 01 квітня 2014 року до участі у справі залучено правонаступників: дітей спадкодавця, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, законним представником яких є їх мати - ОСОБА_5

Згідно із частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (частина друга статті 1282 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша стаття 1297 ЦК України).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 08 квітня 2015 року у справі №6-33цс15, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини на користь своїх неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які прийняли спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Дельта Банк» стало відомо про смерть позичальника за кредитним договором ОСОБА_6, у судовому засіданні 03 лютого 2014 року під час розгляду Дніпровським районним судом м. Херсона позову про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 лютого 2014 року провадження у справі закрито на підставі пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, відповідно до якого, померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (т. 1, а. с. 76).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 01 квітня 2014 року цивільну справу передано до Комсомольського районного суду м. Херсона (т. 1, а. с. 107).

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року провадження за позовом до ОСОБА_6 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2015 року в частині скасування ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 грудня 2014 року не оскаржувалось у касаційному порядку, у зв'язку з чим не переглядалось апеляційним судом.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують обгрунтованих висновків суду.

Заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про відсутність у рішення апеляційного суду мотивів відмови у зустрічному позові.

Згідно із статтею 316 ЦПК України 2004 року у рішенні апеляційного суду мають бути викладені мотиви скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового.

Судом апеляційної інстанції у рішенні від 24 грудня 2015 року не зазначено жодної норми права, жодного мотиву, з яких відмовлено в зустрічному позові ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського суду з прав людини від 27 вересня 2001 року «Гірвісаарі проти Фінляндії» призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його до вищестоящої інстанції.

У пункті 36 рішення від 01 липня 2003 року справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно із статтею 400 ЦПК Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи наведене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_5 частково, рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року в частині зустрічного позову скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409-416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року в частині зустрічного позову скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24 грудня 2016 року залишити без змін.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик