П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання Шапко В.М.

Позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_2 В»ячеслав Борисович, ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 квітня 2015 року, суддя Логвіна Т.В.; місце ухвалення і складання повного тексту: 20 квітня 2015 року, м. Чернігів

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_3 у солідарному порядку заборгованість за договором кредиту № 958/3-106 від 10 жовтня 2007 року в розмірі 255882 грн. 82 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог банк посилався на те, що 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк» (натепер ПАТ «Укрсоцбанк») був укладений Договір кредиту № 958/3-106, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 202000 грн. зі сплатою 13,5 % річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредиту підлягає щорічному перегляду.

Як зазначає позивач, в забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту, 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк» (натепер ПАТ «Укрсоцбанк»), а також між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк» (натепер ПАТ «Укрсоцбанк») були укладені договори поруки.

Позивач вказує, що 30 січня 2008 року між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк» (натепер ПАТ «Укрсоцбанк») укладений договір № 958/3-106-1 про внесення змін до договору кредиту, а 08 жовтня 2008 року укладена додаткова угода № 958/3-106-2 про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якої з 30.09.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 19,5 % річних.

Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту та процентів за Договором кредиту належним чином не виконує, станом на 19 листопада 2014 року утворилась заборгованість в сумі 255882,82 грн., яку банк просить стягнути з відповідачів на підставі ст.ст. 525, 526, 543, 553, 55, 1048, 1050 ЦК України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 квітня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк заборгованість по кредиту в розмірі 245682 грн. 82 коп. та по 852 грн. 94 коп. з кожного у відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк 387 грн. 60 коп. у відшкодування витрат за опублікування оголошення у пресі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього заборгованості за Договором кредиту № 958/3-106 від 10 жовтня 2007 року як з поручителя на користь ПАТ «Укрсоцбанк», в частині стягнення з нього судового збору в сумі 852 грн. 82 коп. та в частині стягнення 387 грн. 60 коп. у відшкодування витрат за опублікування оголошення в пресі і просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в зазначеній частині, посилаючись на неправильно встановлені судом обставини та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що у відповідності до положень п. 2.6, 2.6.3 Кредитного договору, умовами Договору поруки не було визначено можливості збільшення відсоткової ставки за кредитним договором без згоди поручителя, а умовами кредитного договору визначено обовязковість згоди поручителя на збільшення процентної ставки у письмовому вигляді.

Як зазначає апелянт, 08 жовтня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 була укладена Додаткова угода, за умовами якої з 30 вересня 2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 19,5%, проте він, ОСОБА_3, згоди на збільшення відсоткової ставки до 19,5 % річних не надавав.

Апелянт вважає, що його порука за Договором поруки є припиненою з 01.10.2008 рок згідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-1539цс17 від 13.09.2017 року.

За твердженням апелянта умовами кредитного договору сторони визначили, що строк погашення заборгованості за кредитом в цілому настає у перший робочий день після закінчення 60-денного календарного строку триваючого порушення сплати чергових платежів за тілом кредиту, процентами або штрафними санкціями, а згідно з розрахунку заборгованості позичальник належно виконує свої обовязки, визначені п.п. 3.3.7-3.3.8 Договору. Зазначає, що 60-й календарний день, починаючи з 11.10.2011 року припадає на 10 листопада 2011 року, тобто 12 листопада 2011 року настав строк виконання зобовязання у повному обсязі, а відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука була припинена з 13 травня 2012 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_5 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 в повному обсязі.

ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в судове засідання не зявились.

Оскільки, відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційний суд ухвалив розглядати справу у відсутність незявившихся учасників справи за участю представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

10 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком Укрсоцбанк» (натепер Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк) укладено Договір кредиту № 958/3-106, за умовами якого Банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 202 000 грн., зі сплатою 13,5% за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.6 Договору кредиту.

30 січня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком Укрсоцбанк» укладений договір № 958/3-106-1 про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якого з договору кредиту виключено п. 1.3.2.

08 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком Укрсоцбанк» укладена додаткова угода № 958/3-106-2 про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якої з 30.09.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 19,5 % річних та зазначено відповідну ставку по тексту договору.

За умовами пункту 4.2 Договору кредиту у разі прострочення строків сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п. 3.3.13 Договору, строків сплати процентів, визначених в п.2.4 Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

Відповідно до п. 4.4. Договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником своїх обовязків, визначених п.п. 33.3.2, 3.3.4, 3.3.11, 3.3.13 Договору, протягом більше ніж 10 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

10 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк», з метою забезпечення виконання зобовязань, встановлених в договорі кредиту, був укладений Договір поруки № 935/09-454.

10 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк», з метою забезпечення виконання зобовязань, закріплених в договорі кредиту, укладений Договір поруки № 935/09-455.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконував, у визначений в договорі строк отримані грошові кошти не повернув, чим порушив умови укладеного між сторонами договору, прострочив виконання взятих на себе зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати кредиту, яка згідно із наданим позивачем розрахунком станом на 19 листопада 2014 року складає 255882,82 грн.

Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 525, 526, 1048, 1050 ЦК України і прийшов до висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованість по кредиту, з урахуванням сплаченої суми відсотків.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, враховуючи наступне.

У статті 1054 ЦК України передбачено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що пунктом 3.3 Договору поруки № 935/09-455 від 10 жовтня 2007 року передбачено, що кредитор зобовязаний до моменту виконання забезпеченого порукою зобовязання не змінювати умов Договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя (а.с.14-15).

Відповідно до п. 2.6.3 Кредитного договору у разі якщо позичальник не зявляється для укладення чергової Додаткової угоди щодо визначення розміру процентної ставки за користування кредитом на наступний рік, або сторони не можуть дійти згоди щодо розміру процентної ставки, або не була отримана письмова згода поручителя на збільшення процентної ставки, позичальник зобовязаний протягом пяти робочих днів повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, нараховані відсотки та можливі штрафні санкції у повному обсязі.

Апеляційним судом встановлено, що Додатковою угодою № 958/3-106-2 від 08 жовтня 2008 року внесено зміни до кредитного договору, зокрема про підвищення процентної ставки з 13,5% до 19,5% річних у звязку із зміною умов кредитування (а.с11).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Як встановлено апеляційним судом, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі документальні докази надання ОСОБА_3 як поручителем письмової згоди на збільшення процентної ставки за кредитним договором.

Враховуючи викладене, та згідно до частини першої статті 559 ЦК України апеляційний суд приходить до висновку про те, що внесення додатковою угодою змін до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки без письмової згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Відтак, установивши, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, збільшено розмір процентної ставки за порушення позичальником своїх зобовязань, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що поручитель ОСОБА_3 не давав згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання, апеляційний суд, виходячи з приписів ст. 559 ЦК України, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_3

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до переконання про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову позивачеві у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_3

В іншій частині рішення суду, в тому числі і щодо розміру заборгованості, не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 квітня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по кредиту у розмірі 245682 грн. 82 коп. та у частині стягнення з ОСОБА_3 852 грн. 94коп. витрат на відшкодування сплаченого судового збору та у частині стягнення 387 грн. 60 коп. у відшкодування витрат за оголошення у пресі скасувати.

Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді: