Справа № 755/251/18
"26" червня 2018 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Яровенко Н.О.,
при секретарі: Грінкевич А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,
Позивач в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, проти заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 22 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 22-05, відповідно до умов якого покупець доручає, а продавець бере на себе взяті зобов'язання поставити і передати у власність покупця корпусні меблі та здійснити їх монтаж відповідно до специфікації матеріалів і фуртінури та індивідуального схематичного плану, що додаються і є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених у договорі.
Згідно розділу 3 договору, загальна вартість товару за цим договором складає 31 500,00 грн., протягом 3 днів з моменту підписання договору покупцем вноситься передоплата в розмірі 30% від вартості товару, вказаної у п. 3.1 даного договору, яка становить 25 000,00 грн. Остаточну доплату, у розмірі 70% від загальної вартості, покупець сплачує після повного збирання та монтажу на місці встановлення товару, вказаному у п. 1.2 даного договору, що становить 6 500,00 грн.
На виконання умов договору, позивач сплатила 3 000,00 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_2
21 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору № 22.05 від. 22 травня 2017 року відповідно до умов якої виконавець бере на себе відповідальність в 10 денний термін, до 30 листопада 2017 року, виконати роботи по доставці та збиранню меблів з матеріалів замовника. Згідно договору № 22.05 від 22 травня 2017 року, виконавець зобов'язується до 08 грудня 207 року здійснити виготовлення, доставку, збирання та установку фасадної роздвижної радіусної системи та передати товар замовнику в користування згідно акту прийому-передачі з відліком гарантійного терміну 12 місяців від часу підписання акту прийому товару замовником, вартість робіт становить 31 500,00 грн., сума по договору замовником сплачена повністю.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України).
Частина 1 ст. 613 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч. 3 ст. 613 ЦК України).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).
Стаття 693 ЦК України визначає, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконала та сплатила суму по договору, але відповідач свої зобов'язання по передачі товару у строки, встановлені в договорі не виконав, тому суд приходить до висновку про розірвання договору № 22-05 від 22 травня 2017 року та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми в розмірі 31 500,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
За нормами ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконано грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
З матеріалів справи вбачається, що строк виконання зобов'язання за договором встановлений до 08 грудня 2017 року, однак, зобов'язання з боку виконавця не виконано, а тому затримка виконання замовлення з боку виконавця становить 20 днів.
З наданих позивачем розрахунків вбачається, що неустойка в розмірі 0,01% від суми внесеної замовником передплати за кожен день прострочення виконання складає 6 300,00 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки затримка виконання замовлення з боку виконавця становить 20 днів.
Що стосується відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.
Вказані позивачем причини завдання їй моральної шкоди, спричинені затримкою у виготовленні та встановленні меблів, об'єктивно не підтверджені жодним належним та допустимим доказом і не є підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. ст. 23, 1167 ЦК України, тому суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.
Що стосується вимоги позивача про повернення майна в натурі, ці вимоги не підлягають до задоволення оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про майно, що підлягає поверненню, документально майно, що підлягає поверненню, позивачем не підтверджено.
Таким чином, аналізуючи вказані вимоги в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 правомірно заявила позов до ФОП ОСОБА_2 про розірванняф договору та стягнення грошових коштів, оскільки в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов'язань в частині порушення строків виконання робіт. Ці обставини не спростовані відповідачем, який не скористався процесуальним правом подати свої письмові пояснення (заперечення) та докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов'язань.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 23, 526, 549, 610, 611, 613, 655, 656, 693, 1167, ст.ст. 1-13, 18, 77-83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів задовольнити частково.
Розірвати договір № 22-05 від 22 травня 2017 року, укладеним між ОСОБА_1 та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2018 року.

Суддя Н. О. Яровенко