Справа № 379/35/18 Головуючий у І інстанції Василенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/2834/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 48 04.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

4 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гуторки А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, мотивуючи його тим, що з 28 червня 2003 року він з ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають чотирьох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, які проживають разом з ним. Подружнє життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та несумісні характери, внаслідок чого зникла взаємоповага один до одного. Позивач вказав, що з жовтня 2017 року вони з відповідачем фактично припинили введення спільного господарства та бюджету, а подальше спільне проживання, збереження шлюбу чи примирення є неможливим.

В заяві від 25 квітня 2018 року позивач, ОСОБА_3 просив суд розглянути справу у підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовільнити, неповнолітніх дітей: ОСОБА_5-ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити проживати за місцем проживання позивача.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року позов задоволено.

Шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 28 червня 2003 року у ВРАГС Таращанського РУЮ у Київській області, актовий запис № 35, розірвано.

Малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, після розірвання шлюбу залишено проживати з батьком ОСОБА_3

Прізвище ОСОБА_2 після реєстрації розірвання шлюбу залишено «ОСОБА_2».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині визначення місця проживання дітей, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити.

ОСОБА_2 посилається на те, що вона дійсно визнала позов в частині розірвання шлюбу, але в силу своєї юридичної необізнаності не зрозуміла, що мова також йшла про місце проживання дітей. Письмова заява була написана під диктовку секретаря судового засідання. Крім того, судом була проігнорована доля ще одної спільної з позивачем дитини - неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, незважаючи на те, що останній не уточнив, а збільшив позовні вимоги. Судом не застосовано положення статті 161 СК України та не залучено орган опіки та піклування.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Однак вказаний відзив не може бути прийнятий до уваги апеляційного суду, оскільки не відповідає вимогам частини 4 статті 360 ЦПК України, а саме до нього не додано доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, що підтверджується актом відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярія) Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2018 року № 08.1-05/2018.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 визнала позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та щодо визначення місця проживання дітей, зробивши усну та письмову заяву у підготовчому судовому засіданні, і таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Встановлено, що з 28 червня 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають чотирьох дітей: неповнолітнього - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітніх - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, які зареєстровані та проживають разом з батьками в будинку по АДРЕСА_1.

Під час проведення підготовчого судового засідання 25 квітня 2018 року позивач подав суду письмову заяву, в якій просив вирішити спір у даному засіданні. Позовні вимоги підтримав та просив суд неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишити проживати за місцем його проживання.

Відповідач також звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила вирішити спір у даному судовому засіданні. Заявлені позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач погодилася, щоб її неповнолітні діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишилися проживати за місцем проживання позивача. Після розірвання шлюбу просила залишити собі прізвище «ОСОБА_2».

Відповідно до положень статтей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (пункт 1 частини 2 статті 49 ЦПК України).

При цьому позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 2 частини 2 статті 49 ЦПК України).

Згідно частини 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

За правилом статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За роз'ясненнями, які містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», ухвалюючи в попередньому (підготовчому) судовому засіданні рішення у зв'язку з визнанням відповідачем позову або закриваючи провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову чи визнанням укладеної між сторонами мирової угоди, суди повинні до ухвалення відповідного судового рішення роз'яснювати сторонам наслідки вчинення відповідних процесуальних дій.

У разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Слід розрізняти визнання відповідачем позову від визнання ним обставин позову, що звільняє позивача лише від доведення цих обставин.

Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому (підготовчому) судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій.

Судом встановлено, що під час проведення підготовчого судового засідання 25 квітня 2018 року сторонам було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема і право відповідача на визнання позовних вимог.

На запитання суду відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі, була повністю згідна з визначенням місця проживання малолітніх дітей разом з батьком - позивачем у справі. Вказала, що старший син ОСОБА_4, як особа неповнолітня вправі самостійно обирати своє місце проживання. Не заперечувала проти ухвалення рішення про задоволення позову у цьому засіданні.

В подальшому, з метою роз'яснення наслідків уточнення і визнання позову, а також для усунення будь-яких суперечностей при вирішенні даного спору, судом було уточнено питання відповідних процесуальних дії, на що відповідач підтримала свою письмову заяву.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову з підстав визнання його відповідачем, обмежившись зазначенням у мотивувальній частині рішення лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійсненні заходи з перевірки таких дій, оскільки визнання позову було безумовним. При цьому така процесуальна дія не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а судом роз'яснювалося сторонам наслідки її вчинення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухваленого рішення суду, колегія суддів вважає надуманими та безпідставними доводи ОСОБА_2 про нечітке сприйняття запитання суду щодо визнання чи невизнання позову в частині визначення місця проживання дітей і що її письмова заява не свідчить про безумовне визнання позову, оскільки вони прямо спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом самої заяви, протоколом та звукозаписом судового засідання від 25 квітня 2018 року (диск).

Посилання відповідача на те, що суд не вирішив питання щодо місяця проживання ще одної спільної з позивачем дитини - неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не заслуговують на увагу, адже після уточнення позову така вимога на розгляд суду не ставилася.

Разом з тим, відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частина 3 статті 160 СК України).

Також колегія суддів критично відноситься до доводів відповідача про незастосування судом положень статті 161 СК України та не залучення органу опіки та піклування до розгляду справи з огляду на те, що спір вирішено саме в підготовчому судовому засіданні і відповідних клопотань сторони не заявляли, а матеріали справи містили розпорядження Таращанської РДА Київської області від 1 лютого 2018 року № 31, згідно якого служба у справах дітей та сім'ї вважає за доцільне визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_7 сім'ю батька ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною 1 статті 161 СК України установлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Таким чином доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, рішення суду першої інстанції про задоволення позову в оскаржуваній частині ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Таращанського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків визначених у частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

В.О. Фінагеєв