Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 192/2257/16-ц

провадження № 61-21892св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Солонянська селищна рада Дніпропетровської області, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року у складі судді Щербини Н. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_1. звернувся до суду із позовом до Солонянської селищної ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2. про визнання протиправним і скасування рішення селищної ради, визнання недійсним договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що він проживає у квартирі АДРЕСА_1

03 вересня 2015 року Солонянська селищна рада Дніпропетровської області прийняла рішення № 18-56/VI «Про поновлення договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_2.», відповідно до якого 04 вересня 2015 року між селищною радою та ОСОБА_2. було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0272 га по АДРЕСА_2.

Вважаючи, що вказане рішення селищної ради та укладений договір оренди земельної ділянки порушують його права та права мешканців багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2, ОСОБА_1. просив суд визнати протиправним і скасувати рішення Солонянської селищної ради Солонянського району від 03 вересня 2015 року № 18-56/VI «Про поновлення договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_2.» та визнати недійним договір оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року, укладений між Солонянською селищної радою Дніпропетровської області і ОСОБА_2.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду доказів створення співвласниками будинку по АДРЕСА_2 об'єднання співвласників багатоквартирного будинку та передачі земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, співвласникам у власність або постійне користування, тому Солонянська селищна рада Дніпропетровської області як власник має право розпоряджатися земельною ділянкою по АДРЕСА_2, у тому числі, укладати договір оренди цієї земельної ділянки.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1. відхилено. Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 є територіальна громада, яка реалізувала право власності безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, тобто через Солонянську селищну раду. Отже остання мала право на укладення оспорюваного договору оренди. Доказів передачі цієї ділянки у власність або постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 суду не надано.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку, що Солонянська селищна рада мала право на укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок, оскільки статтею 42 ЗК України визначено, що ця ділянка може надаватися лише у постійне користування підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють управління багатоквартирного будинку, та у постійне користування або у власність співвласникам багатоквартирного будинку. При цьому законодавством не передбачено можливості передачі цієї ділянки у користування окремим фізичним особам.

Прибудинкова територія є об'єктом загального користування, тому надання окремій особі одноосібного права користування частиною цієї ділянки порушує права інших співвласників багатоквартирного будинку, крім того, позбавляє у майбутньому можливості оформити правовстановлюючі документи на всю земельну ділянку прибудинкової території.

У липні 2017 року Солонянська селищна рада Дніпропетровської області та ОСОБА_2. подали відзиви на касаційну скаргу, вказуючи на те, що до створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 власником земельної ділянки під цим будинком є територіальна громада селища, тому селищна рада має право на розпорядження цією ділянкою на власний розсуд та в межах своїх повноважень.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом установлено, що ОСОБА_1. зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1. Власником квартири НОМЕР_1 в указаному будинку є

ОСОБА_2.

Рішенням Солонянської селищної ради Дніпропетровської області від 20 травня 2010 року № 6 квартиру НОМЕР_1 АДРЕСА_2 було виключено із житлового фонду та змінено її цільове призначення, погоджено розробку містобудівного обґрунтування реконструкції квартири під магазин промислових товарів з можливою добудовою за рахунок земель прибудинкової території.

Рішенням Солонянської селищної ради Дніпропетровської області від 19 липня 2011 року № 30-10VI ОСОБА_2. надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки некомерційного використання орієнтовною площею 0,0272 га для передачі в оренду для реконструкції (з добудовою) та обслуговування нежитлового приміщення (магазину промтоварів), за рахунок земель житлової та громадської забудови (прибудинкова територія) відповідно до частки нежитлового приміщення у загальній площі будинку, розташованого по АДРЕСА_1

Рішенням Солонянської селищної ради Дніпропетровської області від 09 листопада 2011 року затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_2. в оренду земельну ділянку площею 0,0272 га по АДРЕСА_2 для комерційного використання (для реконструкції з добудовою та обслуговування магазину промтоварів) строком на 3 роки.

03 вересня 2015 року ОСОБА_2. звернувся до Солонянської селищної ради Дніпропетровської області із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Рішенням Солонянської селищної ради Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року поновлено договір оренди земельної ділянки площею 0,0272 га по АДРЕСА_2 та 04 вересня 2015 року укладено відповідний договір оренди земельної ділянки строком на 5 років. Договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 21 грудня 2015 року.

16 вересня 2015 року Солонянська селищна рада Дніпропетровської області здійснила реєстрацію прав і обтяжень на земельну ділянку площею 0,0272 га по АДРЕСА_2.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1., суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0272 га є територіальна громада, яка реалізувала це право через Солонянську селищну раду, яка у свою чергу правомірно, відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», уклала оспорюваний договір оренди цієї земельної ділянки.

З таким висновком судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до частини першої статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, та норм статті 42 ЗК України випливає, що у разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить у житловий комплекс, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

У порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року, суди не навели норм земельного законодавства, які б передбачали можливість передачі у власність чи користування окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини.

Також суди не встановили, чи непередана у власність чи у користування співвласникам багатоквартирного будинку земельна ділянка змінює правового статусу цієї ділянки як прибудинкової території та чи це дає право її використання без згоди співвласників будинку.

Таким чином, суди вищевказані положення закону не врахували, не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не встановили правовий статус переданої в оренду ОСОБА_2. земельної ділянки та заявлені підстави недійсності правочину і дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1.

Оскільки відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суди не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірили доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, то ухвалені у справі судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк