Справа № 438/271/17 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/987/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Бойко С.М., Крайник Н.П.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 20 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бориславської міської ради, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - мале приватне підприємство «Бескид» про визнання особи членом сім'ї та зобов'язання до вчинення певних дій , -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася із зазначеним позовом до виконавчого комітету Бориславської міської ради обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 1998 році її батько ОСОБА_3 отримав ордер на квартиру АДРЕСА_1 де і зареєстрував своє проживання як основний квартиронаймач.

У ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син ОСОБА_4 і вона перейшла проживати до свого батька.

З того часу вони проживали разом однією сім»єю і вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, однак вона продовжує проживати у спірній квартирі, оплачуючи комунальні послуги.

Після смерті батька вона звернулася з відповідною заявою до міського голови м. Борислава з проханням внести зміни до договору найму - квартири АДРЕСА_1, де визнати її квартиронаймачем із зміною особових рахунків на її ім»я.

З урахуванням зазначених обставин позивач просила:

визнати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є членами сім»ї та має право користуватися квартирою АДРЕСА_1;

зобов»язати виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області внести зміни до договору найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1, яким визнати її наймачем даної квартири.

Оскаржуваним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 20 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бориславської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору мале приватне підприємство «Безкид» про визнання особи членом сім'ї та зобов'язання до вчинення певних дій - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що діти наймача незалежно від того, є вони неповнолітніми або дорослими належать до сім»ї наймача, якщо вони проживають разом з ним.

У 2012 році вона прийшла проживати до свого батька ОСОБА_3 з двома дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, так як її чоловік ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер.

Допитані в суді першої інстанції свідки підтвердили не тільки факт її проживання, а й ведення спільного господарства з батьком ОСОБА_3

Позивач вважає, що право членів сім»ї на жиле приміщення виникає не у зв»язку з реєстрацією, а за наявності відповідних обставин. Виходячи із положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі реєстрація не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому.

Оскільки за життя ОСОБА_3 надав згоду на її проживання у спірній квартирі, то є правові підстави на укладення з нею договору найму відповідно до ст.106 ЖК України.

Просить рішення Бориславського міського суду Львівської області від 20 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник виконкому Бориславської міської ради в судове засідання не з»явився, 20 червня 2018 року подав відзив на апеляційну скаргу у якій зазначив, що для виникнення права на користування житловим приміщенням необхідно дотриматися правил реєстрації громадянина за місцем проживання та отримати письмову згоду наймача та всіх членів сім»ї, що у даному випадку не було дотримано.

Просили слухати справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Бориславського районного суду Львівської області від 20 лютого 2018 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що для виникнення права на користування житловим приміщенням необхідно дві умови: дотримання правил реєстрації громадянина за місцем проживання та письмова згода наймача та всіх членів сім»ї, що не було дотримано. У зв»язку із смертю ОСОБА_3 припинена дія договору найму житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_1, а тому відсутні підстави для внесення змін до договору найму даного житлового приміщення та визнання ОСОБА_2 наймачем даної квартири.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Як зазначено у ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадяни які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як зазначено у ч.1 ст.63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний будинок.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ними, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов»язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім»ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки.

Повнолітній член сім»ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім»ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь - якому членів сім»ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім»ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (ч.ч.1,2 ст.106 ЖК України).

Як зазначено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року зі змінами «Про деякі питання, що виникли на практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з»ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім»ї наймача, чи прописані вони у даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалися угодою між цими особами, наймачем і членами сім»ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщеннм. При цьому, як роз»яснив Пленум Верховного України у п.15 постанови від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім»ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак, відсутність згоди членів сім»ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Судом та матеріалами справи встановлено, що на підставі п.6 рішення виконкому Бориславської міської ради від 13 листопада 1997 року №700 ОСОБА_3 був виданий ордер №358 серія НФ від 25 червня 1998 року на право зайняття житлового приміщення, в квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_8. У свідоцтві про її народження зазначені: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_9 (а.с.6).

ОСОБА_3 за життя одноосібно був зареєстрований у АДРЕСА_1. (а.с.11)

25 листопада 2006 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_2».

Від шлюбу з ОСОБА_7 позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 народила дочку - ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 сина - ОСОБА_6.

Згідно довідки про склад сім»ї від 21 березня 2017 року ОСОБА_2 разом із своїми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з нею у квартирі площею 31,60 кв.м. зареєстровані: ОСОБА_9(мати) - власник; ОСОБА_10 (сестра); ОСОБА_11(племінник) (а.с.14);

Спільне життя ОСОБА_2 з ОСОБА_7 не склалося, після народження сина ОСОБА_4 у ІНФОРМАЦІЯ_2 вона змушена була переїхати з дітьми до свого батька ОСОБА_3 у зв»язку із зловживанням спиртними напоями чоловіком.

Отже, вселення ОСОБА_12 у спірну квартиру АДРЕСА_1 відбулося за згоди основного квартиронаймача ОСОБА_3

З середини 2012 року ОСОБА_2 разом з дітьми та батьком проживала у спірній квартирі, вела з ним спільне господарство, що підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік позивачки - ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько - ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_2 (вдова) разом з дітьми продовжує користуватися спірним приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, сплачує всі комунальні послуги, власного жила не має, а тому, на підставі ст.106 ЖК України, набула право визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість ОСОБА_3

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_2 правових підстав для внесення змін до договору найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 та визнання її наймачем даної квартири.

Також позивач ОСОБА_12 заявляла вимогу про визнання її членом сім»ї ОСОБА_3, однак така вимога є зайвою, оскільки ніким не оспорювалася в судовому засіданні.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, рішення Бориславського міського суду Львівської області від 20 лютого 2018 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про часткове задоволенні позову.

Керуючись ст.ст., 367, 368, 374, пп.1-3 ст.376, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 20 лютого 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов»язати виконком Бориславської міської ради Львівської області внести зміни до договору найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 та визнати наймачем даної квартири ОСОБА_2.

В решті вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 липня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бойко С.М.

Крайник Н.П.