Справа № 307/730/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 11 травня 2018 року (у складі судді Малюка В.М.) за позовом адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» в особі Тячівського району електричних мереж про зобовязання учинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у березні 2018 р.

Просив визнати незаконним і скасувати рішення комісії із розгляду Актів про порушення ПКЕЕн Тячівського РЕМ від 28 листопада 2017 р. і проведене на його підставі нарахування позивачу збитків за необліковану електроенергію на суми: 1 811,28 грн. і 986,40 грн., які згідно з рахунком № 3269185 від 02.12.2017 р. указані як сальдо на 01.11.2017 р.; зобовязати відповідача повернути кошти, сплачені на виконання указаного рішення комісії, і вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указала, що жодних порушень щодо правил користування електричної енергією нею допущено не було. Це підтверджується сплатою усіх рахунків, у тому числі у вересні 2017 р. У звязку з чим вважає, що жодних дій, які б могли призвести до зміни показів приладу обліку електричної енергії, із її боку здійснено не було.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11 травня 2018 р. позовну заяву ОСОБА_3 було визнано неподаною і повернуто позивачеві.

Адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати цю ухвалу, а матеріали цивільної справи направити на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Доводить про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Указує, що на виконання вимог ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 р. стороною позивача було доведено факт неможливості подачі доказів, які суд першої інстанції зазначив у вказаній ухвалі. Вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що стороною позивача було пропущено строк для подачі клопотання про витребування доказів.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, із таких мотивів.

Суддя суду першої інтонації виходив із того, що стороною позивача станом на 11 травня 2018 р. не були усунуті недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі судді від 20 квітня 2018 р.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його невідповідність нормам процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подають в оригіналі або належним чином засвідчені копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг із нього.

Згідно з ч.7 ст.84 ЦПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановленні строки, зобовязані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом пяти днів із дня вручення ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Так, ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 р. позовну заяву ОСОБА_3, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2 було залишено без руху (а.с.40-41). Суд виходив із невідповідності позовної заяви вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, зокрема щодо викладу обставин справи та подачі стороною позивача доказів на обґрунтування цих обставин.

На виконання вимог указаної ухвали позивачем 08 травня 2018 р. було подано заяву про усунення недоліків (а.с.43), у якій були наведені підстави та докази обєктивної неможливості подачі доказів, указаних в ухвалі судді про залишення позовної заяви без руху (а.с.45-49). Водночас позивачем було подано клопотання про витребування письмових доказів (а.с.52,53).

Визнаючи неподаною і повертаючи позовну заяву, суддя констатував, що недоліки, вказані в ухвалі судді Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 р., не усунуті.

Однак, цей висновок не відповідає дійсності.

З матеріалів справи видно, що позивач повністю дотримався вимог ч.4 ст.83 ЦПК України, а саме: вказав докази, які не може бути подано, причини, з яких вони не можуть бути подані у зазначений строк, і підтвердив, що здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання указаного доказу.

Крім того, стороною позивача було подане клопотання про витребування тих доказів, які позивач не зміг подати з обєктивних причин, котре було залишено без задоволення у звязку з пропуском строку, встановленого ч.2 ст.83 ЦПК України.

Суддя суду першої інстанції не звернув уваги на положення ч.1 ст.84 ЦПК України, яка говорить, що у випадку подачі клопотання про витребування доказів з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк із причин, що не залежали від неї.

У матеріалах справи містяться дані, які підтверджують факт неможливості подачі доказів із причин, що не залежали від волі позивача.

Суддя суду першої інстанції залишив указані обставини без належної уваги та дійшов помилкового висновку про залишення клопотання про витребування доказів без задоволення, і як наслідок визнав неподаною і повернув позовну заяву позивачеві. Натомість, стороною позивача було вказано докази, які не може бути подано, причини, з яких вони не можуть бути подані у зазначений строк, і підтвердив, що здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання указаного доказу та надав відповідні докази.

На думку апеляційного суду суддя суду першої інстанції допустився формалізму і дуже вузько підійшов до вирішення питання щодо подальшого руху справи за умови, що потрібних доказів позивачем не надано із незалежних від нього причин.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Окрім того, доведено факт усунення таких підстав, тобто суд першої інстанції не мав правових підстав повертати позовну заяву за умови наявності інших засобів, передбачених цивільно-процесуальним кодексом.

У контексті наведеного та відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню як незаконна, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

2.Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 11 травня 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

4.Повне судове рішення складено 06 липня 2018 року.

Судді: