АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/5292/2018 Головуючий в 1 інстанції - Матійчук Г.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

cуддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою адвоката Проконової Ксенії Володимирівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості зі сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила збільшити розмір аліментів на утримання малолітньої доньки сторін - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлений п. 5 Договору про участь у вихованні дитини від 16.11.2010 року, з еквіваленту 500 доларів США до еквіваленту 2000 доларів США на момент передачі суми щомісячно, з моменту пред'явлення позову. Інші умови п. 5 зазначеного Договору позивачка просить залишити без змін. Крім того, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на суму заборгованості по аліментах за указаним Договором у розмірі 4165 грн., пеню за період прострочення сплати аліментів у розмірі 4165 грн., інфляційне збільшення боргу у розмірі 1663 грн. 13 коп. та 3% річних у сумі 333 грн. 41 коп.

В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що сторони з 12.09.2008 року по 24.01.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 16.11.2010 року між сторонами укладено та нотаріально посвідчено Договір про участь у вихованні дитини, згідно п. 5 якого батько дитини зобов'язувався надавати матері дитини аліменти у твердій грошовій сумі, еквівалентній (не меншій від) 500 доларів США на дату передачі суми щомісяця до 10 числа включно. Разом з тим, п. 10 Договору передбачено, що умови договору можуть бути змінені, зокрема, у випадку зміни матеріального стану сторін. Вважаючи, що матеріальний стан відповідача на даний момент значно поліпшився порівняно з моментом укладення Договору про участь у вихованні дитини, позивачка просить збільшити визначений Договором розмір аліментів до 2000 доларів США. При цьому, як на підтвердження факту зміни матеріального стану відповідача, позивач посилається на те, що ОСОБА_3 після укладення Договору придбав у власність автомобіль Toyota Camry 2013 року випуску, а також квартиру в історичному центрі Києва за адресою: АДРЕСА_1, середня ринкова вартість якої складає близько шести мільйонів гривень. Крім того, позивачка зазначала, що відповідач є керівником та кінцевим бенефіціаром Адвокатського об'єднання «Юскутум», яке має річний дохід в 34 615 700 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів на утримання малолітньої доньки сторін - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлений п. 5 Договору про участь у вихованні дитини від 16.11.2010 року, з еквіваленту 500 доларів США до еквіваленту 2000 доларів США на момент передачі суми щомісячно, з моменту пред'явлення позову. Інші умови п. 5 зазначеного Договору залишено без змін. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментах та штрафних санкцій - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, як таке що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скаржник посилається на те, що позивачем не доведено факт зміни майнового стану ОСОБА_3. Крім того, відповідач зазначає, що аліменти не можуть бути стягнуті в іноземній валюті, а їх розмір з моменту укладення Договору вже зріс втричі, враховуючи коливання національної валюти до долару США. Відповідач також посилається на те, що позивач не довів наявність потреби дитини у збільшеному розмірі аліментів.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Таким чином, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Між тим, судове рішення не відповідає нормам матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, і ухвалене без повно і всебічного з»ясування обставин, у зв»язку з чим, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з таких підстав.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник позивача проти задоволення позову заперечував, про що також вказав у відзиві на апеляційну скаргу, з підстав, викладених у позовній заяві.

Заслухавши доповідь по справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду в частині вимог про стягнення заборгованості по аліментах та штрафних санкціях не оскаржується, колегія суддів вважає за можливе переглянути рішення суду першої інстанції лише в частині вимог про збільшення розміру аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 12.09.2008 року укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис №907.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За взаємною згодою сторони припинили вести подружнє життя у жовтні 2010 року, а офіційно шлюб було розірвано за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.01.2011 року в порядку окремого провадження на підставі спільної заяви.

16.11.2010 року між сторонами укладено Договір про участь у вихованні дитини.

Зокрема, згідно п. 5 Договору, батько дитини зобов'язувався надавати матері дитини аліменти у твердій грошовій сумі, еквівалентній(не меншій від) 500 доларів США на дату передачі суми щомісяця до 10 числа включно.

Пунктом 10 Договору визначено, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров'я будь-якого з Батьків, якщо сторони погодились, до Договору вносяться зміни шляхом укладення додаткового нотаріально посвідченого Договору.

За змістом п. 11 Договору, при відсутності домовленості між Батьками питання зміни чи розірвання цього Договору вирішується в судовому порядку.

Задовольняючи позов в частині вимог про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції вважав встановленим факт зміни майнового стану відповідача.

Між тим, з таким висновком колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Так, положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками не вважається незмінним.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, сторони у Договорі про участь у вихованні дитини від 16.11.2010 року також передбачили можливість зміни розміру аліментів у майбутньому, зокрема, унаслідок зміни матеріального стану платника аліментів.

Оскільки в добровільному порядку сторони не домовились про зміну розміру аліментів, договором передбачено вирішення цього питання в судовому порядку.

При цьому, обставиною, яка підлягає встановленню, є саме зміна матеріального стану відповідача на момент звернення до суду з цим позовом та на час розгляду справи, порівняно з матеріальним станом, який мав місце на момент укладення Договору між сторонами у 2010 році.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є керівником адвокатського об'єднання «ЮСКУТУМ» та кінцевим бенефіціаром власником юридичної особи. Одночасно відповідач є керівником ТОВ «ЮСКУТУМ-КОНСАЛТИНГ» та її кінцевим бенефіціаром.

Як зазначено позивачкою, юридичні компанії, керівником яких є відповідач, отримують дохід у розмірі 34 615 700 грн. на рік.

Посилаючись на цю обставину, як на доказ, яким обґрунтовуються позовні вимоги, суд першої інстанції між тим, не врахував, що зазначені показники свідчать про дохід юридичних організацій, засновником яких є відповідач, а не особистий дохід самого відповідача ОСОБА_3.

При цьому, із матеріалів справи слідує, що особистий дохід відповідача за 2017 рік та на час розгляду справи становить 17.793 грн.31 коп., що підтверджується із довідок за місцем роботи відповідача та письмових пояснень його представника.

Указаний щомісячний розмір доходу відповідача позивачкою та її представником у судовому засіданні не спростований, а їх усні заперечення щодо указаного розміру доходів відповідача суд не може покласти в обґрунтування судового рішення.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, як на доказ зміни матеріального стану відповідача ОСОБА_3 після укладення Договору, позивачка ОСОБА_4 послалась на те, що, в період з 2010 року по 2015 рік відповідач придбав у власність автомобіль Toyota Camry 2013 року випуску, а також, у 2015 році, квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача не заперечує придбання відповідачем указаного майна, однак, в суді апеляційної інстанції зазначив, що указане майно придбане за його дошлюбні кошти.

Довід позивачки про те, що їй, в період шлюбу з відповідачем, не було відомо про наявність у нього особистих коштів, не може бути підставою для задоволення позову.

Крім того, колегія суддів не вбачає за правомірне входить в обговорення цього питання, оскільки доходи відповідача залежать від підприємницької діяльності, успішність якої не є постійною. Зокрема, доходи відповідача, як встановлено вище, на час розгляду справи, становлять в середньому 17.793 грн.31 коп.

Між тим, зі слів позивачки у судовому засіданні слідує, що відповідач ОСОБА_3 добросовісно сплачує їй на утримання малолітньої дитини кошти із розрахунку 500 доларів США на місяць. Крім того, її місячний заробіток, як юриста, становить 12.000 грн. на місяць.

Із досліджених у судовому засіданні доказів та встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що малолітня донька сторін має достатнє матеріальне забезпечення, догляд та виховання.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення заборгованості зі сплати аліментів належить залишити без змін, як таке, що не оскаржувалось в апеляційному порядку.

Виходячи з вище зазначених норм матеріального права і, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову у позові.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення заборгованості зі сплати аліментів належить залишити без змін, як таке, що не оскаржувалось в апеляційному порядку.

Крім того, враховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при її зверненні до суду з цим позовом, на користь відповідача ОСОБА_3 належить стягнути сплачений ним при зверненні до суду апеляційної інстанції судовий збір у сумі 7.152 грн.30 коп. з Державної казначейської служби України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 141 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Проконової Ксенії Володимирівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 7 152(сім тис.сто п»ятдесят дві)грн. 30 коп.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 5 липня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді