Справа № 351/110/17
Провадження № 22-ц/779/800/2018
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 20 березня 2018 року у складі судді Калиновського М.М. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, приватного нотаріуса ОСОБА_3 про зняття арешту з майна та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: ТОВ "М.В.Л. ГРУП", приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, вилучення автомобіля, ключів від автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1, приватного нотаріуса ОСОБА_3 про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно договору купівлі-продажу від 25.12.2016 року він придбав автомобіль марки Volkswagen моделі Transporter T5 Kombi 2.5D пасажирський-В, 2005 р.в.

Під час постановки на облік в Коломийському відділенні РЕР ДАІ йому стало відомо що 26.12.2016 року на даний автомобіль приватним нотаріусом ОСОБА_3 накладено арешт на підставі заяви ОСОБА_1

Позивач, посилаючись на те, що автомобіль належить йому на праві приватної власності, придбаний ним оплатно за 30000 грн просив звільнити даний автомобіль з-під арешту.

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: ТОВ "М.В.Л. ГРУП", приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та вилучення у ОСОБА_2 автомобіля, ключів від автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Зустрічні позовні вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії САК № 898059 він є власником транспортного засобу марки Volkswagen моделі Transporter T5, реєстраційний номер НОМЕР_1, даний автомобіль є спеціалізованим - швидка медична допомога. 18.10.2014 року ним видано довіреність на право керування даним транспортним засобом ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Під час оформлення довіреності ОСОБА_7 повідомив про те, що він разом із сином має намір використовувати автомобіль в зоні АТО, а також виїжджати за кордон, а тому в довіреності потрібно зазначити про право уповноважених осіб виїжджати на належному йому автомобілі за кордон та право їх відчужувати автомобіль. Така довіреність була надана, однак наміру відчужувати автомобіль він не мав.

За домовленістю з ОСОБА_7, останній повинен був повернути автомобіль після спливу строку дії довіреності. Однак наприкінці грудня 2016 року йому стало відомо про те, що ОСОБА_7 видав довіреність в порядку передоручення на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_2

У зв»язку з тим, що домовленості про передоручення автомобіля не було, 26.12.2016 року ним було припинено дію раніше виданої довіреності та в цей же день накладено обтяження на автомобіль.

Пізніше із відповіді ТСЦ 2643 РСЦ МВС у Івано-Франківській області від 02.03.2017 року йому стало відомо про те, що 22.12.2016 року ОСОБА_4В зняв з обліку належний йому автомобіль на підставі доручення виданого 21.01.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_5

25.12.2016 року ОСОБА_4В уклав із ТОВ "М.В.Л. ГРУП" договір комісії, а 25.12.2016 року товариство укладено з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Позивач, посилаючись на те, що наміру продавати належний йому автомобіль не мав, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4 не повідомляли його про намір відчужити автомобіль, що такий було відчужено за явно заниженою вартістю 30000 грн, яких він не отримував просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №6726/16/000811 від 25.12.2016р. марки Volkswagen моделі Transporter T5, вилучити у ОСОБА_2 даний автомобіль, ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Рішенням Снятинського районного суду від 20.03.2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Знято арешт з автомобіля маркиVolkswagen моделі Transporter T5 Kombi 2.5D пасажирський-В, 2005 р.в., номер шасі (кузов, рама) WV1ZZZ7HZ6H050218, реєстраційний номер НОМЕР_1, накладений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: ТОВ "М.В.Л. ГРУП", приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та вилучення у ОСОБА_2 автомобіля, ключів від автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невірно встановлені судом обставини по справі, неправильне дослідження доказів та неправильне визначення правовідносин сторін.

Апелянт зазначає що суд не надав мотивованої оцінки кожному аргументу, наведеному ним щодо наявності підстав для задоволення зустрічного позову та відмови у задоволенні первісного позову.

Так, суд не мотивував на підставі яких доказів він дійшов висновку про те, що на автомобіль накладено арешт та що існують правові підстави звільняти автомобіль з під арешту.

Апелянт вважає, що судом не вирішено питання чи дійсно мало місце накладення арешту на майно та не визначено правову норму, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

При вирішенні зустрічного позову судом не взято до уваги, що він не оспорював повноваження ОСОБА_4 стосовно права відчуження автомобіля та не заявляв віндикаційного позову, зустрічний позов мотивовано ним порушенням ОСОБА_4 та ОСОБА_2 під час укладення спірного договору купівлі-продажу приписів ст.ст. 203, 204, 232, 237 ЦК України та просив суд застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді реституції.

Судом не спростовано висновок про те, що автомобіль було продано за явно заниженою вартістю, на вкрай невигідних для нього умовах.

Суд не мотивував у рішенні ту обставину чому не застосував положення ст. 232 ЦК України відповідно до якої правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

В силу зловмисної домовленості ОСОБА_4, як його представника та ОСОБА_2, його воля, як довірителя, не знайшла свого вираження та фактично було укладено спірний договір купівлі-продажу з метою одержання вигоди для ОСОБА_2 та неотримання ним прибутку.

Оскільки встановлено, що коштів за автомобіль він не отримував, автомобіль знаходиться у ОСОБА_2 то існують підстави для застосування реституції, вилучення у останнього автомобіля, документів та ключів на автомобіль та поверненням їх йому як власнику.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічний позов.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4 заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_8 підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_9 заперечили доводи апеляційної скарги.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 являється власником спірного транспортного засобу - автомобіля марки Volkswagen моделі Transporter Т5, а тому його вимоги про зняття арешту із вказаного транспортного засобу є обґрунтованими, при цьому судом не встановлено підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу.

З таким висновком погоджується колегія судді з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії САК № 898059 належав автомобіль марки Volkswagen моделі Transporter Т5, легковий, меддопомога В, колір білий, 2005 року випуску, реєстраційний номер СА 1304ВН, який зареєстрований Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області.

Згідно довіреності посвідченої 18.10.2014 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3 - ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_6, ОСОБА_7 представляти його інтереси з питань володіння, користування, експлуатації та розпорядження ( з правом здійснення продажу зміни, надання в оренду, тощо,) автомобілем марки Volkswagen моделі Transporter Т 5, легковий, меддопомога В, колір білий, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області.

Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам, з правом виїзду за кордон строком на три роки і дійсна до 18.10.2017 року. Зареєстрована в реєстрі №4352.

21.01.2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчено довіреність, згідно якої ОСОБА_6, діючи на підставі загальної довіреності від імені ОСОБА_1 у відповідності до наданого права передоручення повноважень за довіреністю третім особам - уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_2 представляти інтереси власника з питань володіння, користування, експлуатації та розпорядження ( з правом здійснення продажу зміни, надання в оренду, тощо) автомобілем марки Volkswagen моделі Transporter Т5, легковий, меддопомога В, колір білий, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області 04 липня 2012 року.

22.12.2016 року вказаний автомобіль знято з обліку для реалізації.

25 грудня 2016 року ТОВ "М.В.Л. ГРУП" - субєктом господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами та ОСОБА_4 укладено договір комісії №6726/16000811 відповідно до якого ТОВ "М.В.Л. ГРУП" взяло на себе обов»язки з реалізації автомобіля марки Volkswagen моделі Transporter Т5, легковий, меддопомога В, колір білий, 2005 року випуску.

25 грудня 2016 року ТОВ "М.В.Л. ГРУП" на підставі договору комісії укладено з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу транспортного засобу №6726/16/000811, відповідно до якого передано у власність останнього автомобіль марки Volkswagen моделі Transporter Т5, колір білий, 2005 року випуску. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу визначена у сумі 30000 грн.

Встановлено, що 26 грудня 2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 накладено заборону відчуження нерухомого майна - автомобіля марки Volkswagen моделі Transporter Т5, легковий, меддопомога-В, колір білий, 2005 року випуску, реєстраційний номер СА 1304ВН. Зареєстровано в реєстрі за № 10281.

Позивач ОСОБА_1 пред»явив позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, посилаючись на те, що правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України (чинної станом на час пред»явлення позову) так і положень ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (Стаття 204 ЦК України).

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК Українита іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

За змістом положень ст. 237, 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 отримали право користування та розпорядження його автомобілем а отже, як наслідок домовились про укладення Договору купівлі-продажу на вкрай невигідних для нього умовах, зокрема автомобіль продано за явно заниженою ціною та жодних коштів за автомобіль він не отримував.

Разом з тим, як вбачається із довіреності, виданої ОСОБА_10 від 18.10.2014 року він уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 представляти його інтереси з питань володіння, користування, експлуатації та розпорядження (з правом здійснення продажу, міни, надання в оренду, тощо) для чого уповноваженим надав ряд повноважень у тому числі право підписувати та подавати від його імені заяви та клопотання у відповідні установи, в тому числі заяви про належність майна на праві особистої приватної власності; зняти автомобіль з обліку; укладати договори цивільно-правового характеру, встановлювати умови, ціну цих договорів, підписати договір купівлі-продажу, отримувати за укладеними договорами, правочинами грошові кошти.

Таким чином, виданою довіреністю ОСОБА_1 уповноважив як на продаж належного йому автомобіля так і на визначення ціни договору. Довіреність не містить застереження щодо узгодження ціни автомобіля при його продажу з власником автомобіля.

ОСОБА_1 на підтвердження вимог про наявність зловмисної домовленості при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля не надано жодного належного та допустимого доказу того, що ТОВ "М.В.Л. ГРУП" як суб»єкт господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, ОСОБА_4, ОСОБА_2 діяли недобросовісно під час укладення договорів комісії та купівлі-продажу автомобіля.

Таким чином, доводи апелянта про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу належного йому автомобіля недійсним не знайшли свого підтвердження.

З огляду на те, що судом не встановлено підстав для визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним і таким чином підтверджено правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на даний автомобіль, то задоволення вимог останнього про звільнення з-під арешту автомобіля не порушує прав ОСОБА_1, як колишнього власника автомобіля, який був відчужений на підставі виданої ним довіреності. У зв»язку з цим, не заслуговують на увагу посилання апелянта на обрання ОСОБА_2 невірного способу захисту порушеного права шляхом зняття арешту з автомобіля, а не зняття заборони на рухоме майно.

Необгрунтованими є доводи апелянта про те, що при вирішенні зустрічного позову судом не взято до уваги, що він не оспорював повноваження ОСОБА_4 стосовно права відчуження автомобіля та не заявляв віндикаційного позову, оскільки зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що останній посилався саме на положення ст. 387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки автомобіль марки Volkswagen моделі Transporter Т5 вибув із володіння ОСОБА_1, як власника, на підставі довіреності, яка видана з правом передоручення повноважень третім особам, то не має підстав для висновку про те, що такий автомобіль вибув з володіння власника поза його волею і він має право витребувати його від добросовісного набувача ОСОБА_2 шляхом вилучення.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом перевірки під час розгляду справи судом першої інстанції, отримали належну правову оцінку та висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 20 березня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 липня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді Г.П. Мелінишин

ОСОБА_11