ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року

м.Суми

Справа №587/1813/17

Номер провадження 22-ц/788/869/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року в складі судді Дашутіна І.В., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

07 липня 2017 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем, дитина залишилася проживати з матір'ю, яка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Він звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Сумської районної державної адміністрації Сумської області, яка рекомендувала графік участі у вихованні дитини, проте відповідач не виконує його та продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

У зв'язку з цим, позивач просив усунути йому перешкоди у вихованні його неповнолітнього сина шляхом встановлення порядку виховання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого є він та ОСОБА_2, наступним чином: у першу та третю п'ятницю поточного місяця батько може забирати дитину до себе із дитячого дошкільного або шкільного закладу і залишати у себе до 17:00 години неділі; під час навчання у школі зимові канікули дитина проводить з батьком, весняні та осінні - з матір'ю; першу декаду кожного літнього місяця дитина перебуває у батька; у разі виїзду дитини за межі населеного пункту, де проживає дитина з матір'ю, останню зобов'язати повідомляти у будь-який спосіб про місцезнаходження дитини; під час перебування дитини з батьком, бабуся та дідусь дитини з боку батька також можуть знаходитися з дитиною та спілкуватися з нею; у випадку виїзду матері з дитиною на строк більше одного місяця за межі населеного пункту, де проживає дитина з матір'ю, остання погоджує такий виїзд з батьком; у випадку захворювання дитини матір забезпечує батьку компенсацію втраченого ним часу на спілкування з дитиною відповідно до запропонованого порядку; у випадку перебування дитини з родичами з боку матері більше 7 днів, матір зобов'язується забезпечити дотримання цього порядку участі батька у вихованні дитини; питання, пов'язані з лікуванням та навчанням дитини, вирішуються батьками виключно за обопільною домовленістю.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у вихованні його неповнолітнього сина шляхом встановлення порядку виховання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, наступним чином:

- ОСОБА_1 може забирати дитину до себе кожного другого тижня з ранку суботи до 15-00 години неділі;

- ОСОБА_1 може забирати неповнолітнього ОСОБА_4 від матері, щоб проводити разом з останнім половину осінніх, зимових, весняних канікул, половину святкових днів (за попередньою домовленістю із матір'ю), а також один літній місяць за обопільною згодою батька та матері;

- питання, пов'язані з лікуванням та навчанням дитини, повинні вирішуватися батьками за обопільною домовленістю.

В іншій частині позовних вимог відмовлено в зв'язку з їх необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення не відповідає інтересам дитини і не забезпечує позивачу належну реалізацію його прав на виховання сина. Крім того, вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки задовольнив вимоги, які в позові не заявлялись.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що суд не вийшов за межі позовних вимог, а задовольнив їх частково, беручи до уваги інтереси дитини. Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_2, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2017 року (а.с. 13). Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю. Встановлено, що батьки не досягли згоди щодо участі батька, ОСОБА_1, який проживає окремо від дитини, у її вихованні.

З метою врегулювання спору, ОСОБА_1 звернувся із заявою до комісії з питань захисту прав дитини Сумської районної держаної адміністрації Сумської області, яка своїм рішенням від 03 березня 2017 року рекомендувала графік побачень позивача із сином (а.с. 14), проте відповідач вказане рішення не виконує та продовжує чинити перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною.

Також встановлено, що ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, шкідливих звичок не має, сплачує аліменти на утримання дитини, має регулярний дохід (а.с. 15-18).

Висновком служби у справах дітей Сумської РДА від 26 лютого 2018 року № 01 14/107 встановлено ОСОБА_1 наступний графік побачень із сином: кожного другого тижня з ранку суботи до 15-00 години неділі; половину осінніх, зимових, весняних канікул, половину святкових днів (за попередньою домовленістю із матір'ю), а також один літній місяць за обопільною згодою батька та матері (а.с. 53).

Рішення про часткове задоволення позову мотивоване тим, що ОСОБА_1 має право на спілкування із сином та на участь у його вихованні, а ОСОБА_2 перешкоджає їх зустрічам, внаслідок чого порушене право позивача підлягає захисту. Визначаючи порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із сином, суд обрав спосіб участі батька у вихованні дитини, запропонований службою у справах дітей Сумської РДА у висновку від 26 лютого 2018 року.

З такими висновками суду колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Встановивши, що між сторонами склалися конфліктні стосунки і відповідач чинить перешкоди позивачу в спілкуванні із сином, суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для захисту батьківських прав позивача у судовому порядку.

При цьому суд встановив спосіб участі позивача у вихованні ОСОБА_4 наступним чином: ОСОБА_1 може забирати дитину до себе кожного другого тижня з ранку суботи до 15-00 години неділі; ОСОБА_1 може забирати неповнолітнього ОСОБА_4 від матері, щоб проводити разом з останнім половину осінніх, зимових, весняних канікул, половину святкових днів (за попередньою домовленістю із матір'ю), а також один літній місяць за обопільною згодою батька та матері; питання, пов'язані з лікуванням та навчанням дитини, повинні вирішуватися батьками за обопільною домовленістю.

Обираючи запропонований службою у справах дітей Сумської РДА висновок про порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із сином, суд першої інстанції врахував інтереси дитини, її режим навчання та відпочинку, вік дитини, проживання її в іншому населеному пункті, рівність прав батьків щодо участі у вихованні дитини, але резолютивну частину рішення виписав не чітко, вона є не зрозумілою для виконання.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне визначити порядок виховання ОСОБА_4 наступним чином: встановити ОСОБА_1 графік побачень із сином у першу та третю суботу кожного місяця з ранку і до 15-00 години неділі; половину осінніх, зимових, весняних канікул, половину святкових днів (за попередньою домовленістю з матір'ю), а також один літній місяць (за обопільною згодою батька і матері) за місцем проживання батька.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що встановлений судом порядок участі у вихованні дитини звужує право ОСОБА_1 на рівну разом з ОСОБА_2 участь у її вихованні та обмежується необхідністю отримання згоди матері на те, щоб забрати дитину на канікули та святкові дні.

Якщо батько забиратиме дитину з шкільного закладу у п'ятницю і залишатиме у себе до 17.00 години неділі, це позбавить дитину можливості переодягнутися після школи, взяти необхідний одяг на вихідні, підготуватися до наступного навчального тижня, зокрема підготувати уроки, тому суд правильно визначив, що позовна вимога підлягає задоволенню частково.

Встановлення судом такого способу участі у вихованні дитини не є виходом за межі позовних вимог, як вважає апелянт, а є частковим задоволенням позову, ґрунтується на принципі систематичності побачень, спільного відпочинку та відповідає положенням ст. 159 СК України.

Свої вимоги про необхідність перебування у нього сина першу декаду кожного літнього місяця, ОСОБА_1 не обґрунтував, тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду про проведення спільно з сином одного літнього місяця в достатній мірі забезпечить його право на виховання і особисте спілкування з дитиною.

Відмовляючи в частині позовних вимог ОСОБА_1, суд обґрунтовано виходив з того, що позивач ніяким чином не обґрунтував їх та не навів підстав необхідності їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Оскільки апеляційний суд змінює вже задоволені судом першої інстанції позовні вимоги, по суті рішення суду залишено без змін і інші позовні вимоги апеляційним судом задоволено не було, то сплачений ОСОБА_1 судовий збір при поданні апеляційної скарги компенсації не підлягає.

Керуючись ст. ст. 368 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року змінити.

Резолютивну частину рішення після слів «наступним чином:» викласти в такій редакції:

Встановити ОСОБА_1 графік побачень із сином, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у першу та третю суботу кожного місяця з ранку і до 15-00 години неділі; половину осінніх, зимових, весняних канікул, половину святкових днів (за попередньою домовленістю з матір'ю), а також один літній місяць (за обопільною згодою батька і матері) за місцем проживання батька.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді : О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко

В.І. Криворотенко