Справа № 202/5616/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 липня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

судді Бєльченко Л.А.

при секретарі Федорченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання приватизації частково недійсною,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача, зазначаючи, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.01.2004 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради за № 3/21-04, йому належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. 1/2 частина вказаної квартири належить його матері, ОСОБА_2, третій особі у справі. Позивач зазначив, що на час приватизації вказаної квартири він був неповнолітнім та нічого не знав про те, що його мати оформлювала документи на приватизацію квартири. Він, позивач, ніде свого підпису, який би підтверджував його намір на приватизацію квартири, не ставив. Про те, що його мати приватизувала вказану квартиру ще і на нього йому стало відомо тільки зараз, ніяких документів по приватизації він не бачив. Позивач зазначив, що він вважає, що даному випадку були порушені його права на придбання 1/2 частини вказаної квартири, а тому просив визнати недійсною приватизацію 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 на його імя.

В судовому засіданні 01.02.2018 року позивач, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференціх, та його представник, ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача, ОСОБА_4 в судовому засіданні 01.02.2018 року заперечував проти позову, зазначаючи, що відповідно до ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Таким чином, приймаючи розпорядження про надання дозволу на приватизацію спірного житла, квартири АДРЕСА_2, як обєкта комунальної власності, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради діяло в межах своїх повноважень відповідно до норм закону, а тому жодних підстав для визнання приватизації частково недійсною немає. Тому представник відповідача просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1, указуючи, що останній дійсно згоди на приватизацію квартири на своє ім*я не надавав.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.01.2004 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради за № 3/21-04, є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6-7, 10).

Власником іншої 1/2 частини вказаної квартири є мати позивача, третя особа у справі, ОСОБА_2 (а.с. 10).

Судом встановлено, що свідоцтво про право власності видане позивачеві та третій особі внаслідок приватизації зазначеної квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та на підставі розпорядження від 06.01.2004 року № 3/21-04 (а.с. 6). 25.12.2004 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради зареєструвало за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 її частині за кожним (а.с. 10).

Як встановлено, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час приватизації указаної квартири був неповнолітнім і відповідно до положень Цивільного кодексу не набув повного обсягу цивільної дієздатності. Відповідно до статті 242 ЦК України його інтереси у здійсненні приватизації представляла законний представник, його мати, ОСОБА_2

Відповідно до статті 345 ЦК України фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та пункту 4 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до частини 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановленими в судовому засіданні обставинами не доведено порушення прав позивача з боку відповідача під час приватизації спірної частини квартири, а Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, приймаючи розпорядження про надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1, діяло в межах своїх повноважень відповідно до вимог діючого на той час законодавства.

З огляд на це, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 06.09.2016 року за заявою позивача ОСОБА_1 вжито заходи забезпечення позову, а саме заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 06.09.2016 року, у вигляді заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 4,5,13,81,89,158,259,263-265 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання приватизації частково недійсною.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06.09.2016 року, у вигляді заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу подано не було.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя - Бєльченко Л.А.