АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3898/18 Справа № 201/1951/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Пищиди М.М.,

суддів - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

за участю секретаря - Гречишникової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаним позовом.

27.02.2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про уточнення позову, до якої було додано також і заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив заборонити органам державної реєстрації, державному реєстратору вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: домоволодіння за адресою: м. Дніпро, Лоцманський узвіз, буд. 1-а, реєстраційний № 01; присадибної земельної ділянки за кадастровим номером :03:217:0005, площею 0,0311 га, присадибної земельної ділянки за кадастровим номером :03:217:0021, площею 0,0137 га; присадибної земельної ділянки за кадастровим номером :03:217:0022, площею 0,0002 га, розташованих по Лоцманському узвозу 1-а у м. Дніпро.

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначив, що у нього є всі підстави вважати, що у разі не забезпечення позову, майно може бути відчужене колишніми власниками, що призведе до неможливості виконання рішення суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_4 задоволено.

Заборонено органам державної реєстрації, державному реєстратору вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: домоволодіння за адресою: м. Дніпро, Лоцманський узвіз, буд.1-а, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01; присадибну земельну ділянку за кадастровим номером :03:217:0005, площею 0,0311 га; присадибну земельну ділянку за кадастровим номером :03:217:0021, площею 0,0137 га; присадибну земельну ділянку за кадастровим номером :03:217:0022, площею 0,0002 га, розташованих по Лоцманському узвозу 1-а у м. Дніпро до набрання чинності рішенням суду у даній справі.

Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат ОСОБА_2 ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що між позивачем та ОСОБА_2 відсутні спірні правовідносини, оскільки спір вирішено згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року по справі № 2014/585/17, яке в подальшому постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року залишено без змін.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, заявлені заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить його право на судовий захист.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розяснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

У позовній заяві ОСОБА_4 просить визнати право власності на 47/100 та 17/100 часток домоволодіння за адресою: м. Дніпро, Лоцманський узвіз, буд.1-а, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01; присадибну земельну ділянку за кадастровим номером :03:217:0005, площею 0,0311 га; присадибну земельну ділянку за кадастровим номером :03:217:0021, площею 0,0137 га; присадибну земельну ділянку за кадастровим номером :03:217:0022, площею 0,0002 га, розташованих по Лоцманському узвозу 1-а у м. Дніпро .

З матеріалів справи, вбачається, що є рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року по справі № 2014/585/17, яке в подальшому постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року залишено без змін .

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що він подав касаційну скаргу та клопотання про зупинення виконання судових рішень.

Із витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та запитів Державного реєстру речових прав № 114328770 вбачається, що за заявою ОСОБА_2 припинено деякі обтяження, а саме від 07.07.2017 року та 02.08.2017 року.

Таким чином скасувавши всі обтяження, які накладені за заявою самого ОСОБА_2 і отримавши відмову державного реєстратора ОСОБА_6 в реєстрації прав власності позивачу, ОСОБА_2 може здійснити відчуження спірного майна, оскільки до теперішнього часу воно зареєстроване за ОСОБА_2, що зробить не можливим виконання рішення у разі скасування рішення Верховним Судом у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 26.03.2018 року відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішень Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2017 року № 201/585/17та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2018 року № 22ц/774/1313/1/ до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо забезпечення позову.

Крім, того, в апеляційній скарзі скаржник просить визнати дії позивача зловживанням процесуальними правами позивача та просить стягнути в дохід держави штраф у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму.

Заява обґрунтована тим, що позивач зловживаючи своїми процесуальними правами, вчиняє дії, створюючи штучний спір, а саме звернувся до суду із позовною заявою про визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2

Розглянувши наведені в заяві доводи та перевіривши матеріали справи, які стосуються викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що у задоволенні вимог щодо зловживанням процесуальними правами позивачем слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 2 ст.44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Суд зобовязаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч.4 ст.44 ЦПК України).

Колегія суддів, вважає, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними, тому у апеляційного суду відсутні підстави для вжиття щодо цієї особи заходів процесуального примусу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367,368,374,375,381 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: