УХВАЛА

про забезпечення позову

06 липня 2018 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Тимощук О.Я., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про зобовязання здійснити перерахунок за спожиту електроенергію, із заявою про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про зобовязання здійснити перерахунок за спожиту електроенергію.

По даній справі відкрито провадження і вона призначена до розгляду.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову.

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що 20 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Київобленерго» та ОСОБА_1 було укладено Договір про постачання електричної енергії №220066719, відповідно до якого Постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю 105 кВТ, а Споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього Договору. Приєднана потужність у точці підключення становить 630 кВА.

Позивач також покликається на те, що відповідачем було надано споживачу рахунок-фактуру за спожиту електричну енергію № за червень 2018 року від 27.06.2018 року, з якого вбачається перевищення договірної величини споживання електричної енергії на суму 329546,62 грн. Проте будь-яких договорів, якими б встановлювалася договірна величина споживання електричної енергії, з ПАТ «Київобленерго» нею не підписувалося.

Згідно акту №А- прйняття-передавання електричної енергії за червень 2018 року від 30.03.2018 року ПрАТ «Київобленерго» відповідно до договору постачання електричної енергії №19 від 20.03.2015 року було поставлено ОСОБА_1 електричної енергії на суму 95278,75 грн.

Покликається також на те, що в порушення умов укладених між сторонами правочинів та приписів чинного законодавства відповідачем було надано акт споживачу на обсяг електричної енергії інший ніж вказано у розрахунку, що є підставою для здійснення перерахунку обсягу та вартості спожитої електричної енергії.

Вказує, що згідно ч. ч. 1,2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки.

За ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За ч. 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. У разі покладення на електропостачальника зобовязань з надання універсальних послуг або виконання функцій постачальника "останньої надії" ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються відповідно до цього Закону. Покладення зобовязань з надання універсальних послуг та/або постачання "останньої надії" не обмежує права електропостачальника здійснювати постачання електричної енергії за вільними цінами. Для забезпечення постачання електричної енергії споживачам електропостачальники здійснюють купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на ринку "на добу наперед", внутрішньодобовому ринку і на балансуючому ринку, а також шляхом імпорту. Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Умови постачання електричної енергії, права та обовязки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються:

1) найменування та місцезнаходження електропостачальника;

2) перелік послуг, що надаються електропостачальником;

3) ціна електричної енергії та послуг, що надаються;

4) показники якості електропостачання, зокрема якості електричної енергії;

5) види послуг з технічного обслуговування, які пропонуються електропостачальником;

6) умови та порядок відшкодування (компенсації), що застосовується у разі недотримання електропостачальником показників якості послуг, визначених договором, зокрема у разі виставлення невірного рахунка та/або несвоєчасного виставлення рахунка;

7) порядок та засоби повідомлення актуальної інформації щодо чинних тарифів, вартості послуг з технічного обслуговування, очікуваних змін цін та умов постачання електричної енергії;

8) порядок організації комерційного обліку електричної енергії та надання даних комерційного обліку електричної енергії;

9) порядок подання звернень, претензій, скарг споживачем та порядок їх розгляду електропостачальником, методи ініціювання процедур вирішення спорів;

10) строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору;

11) зобовязання електропостачальника щодо надання споживачу інформації про захист прав споживачів, зокрема у розрахункових документах (рахунках);

12) права та обовязки електропостачальника і споживача у разі неможливості виконання своїх зобовязань та у разі тимчасового зупинення постачання;

13) інші положення залежно від специфіки та виду послуг, що надаються електропостачальником.

У відповідності до вимог ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обовязок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звертається (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги звязку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Дослідивши матеріали заяви, оцінивши подані докази, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 20 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Київобленерго» та ОСОБА_1 було укладено Договір про постачання електричної енергії №220066719, відповідно до якого Постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю 105 кВТ, а Споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього Договору. Приєднана потужність у точці підключення становить 630 кВА.

Відповідачем було надано відповідачу як споживачу рахунок-фактуру за спожиту електричну енергію № за червень 2018 року від 27.06.2018 року, з якого вбачається перевищення договірної величини споживання електричної енергії на суму 329546,62 грн.

Згідно акту №А- прйняття-передавання електричної енергії за червень 2018 року від 30.03.2018 року ПрАТ «Київобленерго» відповідно до договору постачання електричної енергії №19 від 20.03.2015 року було поставлено ОСОБА_1 електричної енергії на суму 95278,75 грн.

А із повідомлення № від 27.06.2018 року ПАТ «Київобленерго», адресованого для ОСОБА_1, вбачається, що у разі несплати рахунку № від 27.06.2018 року в сумі 434 875,54 грн. згідно умов діючого законодавства України та Договору №220066719 від 20.03.2015 р. дана сума набуває статусу заборгованості і електропостачання може бути припинено з 09:00 13.07.2018 року в порядку передбаченому умовами діючого законодавства України.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності реальної загрози заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та третіх осіб, оскільки відповідач ПАТ «Київобленерго» може в будь-який час відключити постачання електроенергії до багатоквартирних житлових будинків №31а та №31б по вул. Бежівка (Дзержинського) в м. Бориспіль Київської області, які підключені до однієї трансформаторної підстанції, у звязку з чим власники квартир у цих будинках змушені будуть перебувати без електроенергії, що призводить до неможливості належним чином користуватися житлом та електропобутовими приладами, створить дискомфорт у середовищі існування позивача та третіх осіб (мешканців вищезазначених будинків) і неможливість проживання у належних їм квартирах, до ухвалення рішення в справі, що в подальшому у разі задоволення позову призведе до неможливості повного відновлення прав та законних інтересів позивача, що будуть порушені в результаті відключення будинку, в якому знаходиться його квартира, від електропостачання за весь період часу розгляду судом даної справи.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Значення обовязковості виконання рішення суду висловлено в правовій позиції Європейського суду з прав людини в Рішенні у справі «Деркач та Палек проти України» (Заяви №№ 34297/02 та 39574/02) від 21 грудня 2004 року. Суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 пункту 1 ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (надалі Конвенція), яка ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 №475/97-ВР) гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обовязків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобовязалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 (див. «Бурдов проти Росії», заява №589498/00, п. 34). Аналогічний висновок міститься і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції»", Reports of Judgments and Decisions, 1997-II, с. 510, п.40).

У справі Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) [ВП], §§ 83-86, Суд визначив, що застосування статті 6 до попередніх заходів залежить від виконання певних умов. По-перше, право, з приводу якого проводяться, як основні процедури, так і процедури щодо забезпечення розгляду справи, має бути «цивільним» відповідно до Конвенції. По-друге, має бути розглянутий характер попереднього заходу, його предмет, завдання та вплив на конкретне право. Якщо попередній захід можна вважати ефективним для визначення цивільного права чи зобовязання у справі, незважаючи на термін його дії, застосовується стаття 6.

Проміжне рішення може бути еквівалентне попереднім або забезпечувальним заходам і процедурам. Такий принцип застосовується і у визначенні застосування статті 6 (Mercieca and Others v. Malta, (Меркіка та інші проти Мальти) § 35).

Знову посилаючись на положення, сформовані у справі [GC] (Mercieca and Others v.Malta, (Меркіка та інші проти Мальти) [ВП], стаття 6 може бути застосована у випадках призупинення виконавчих проваджень за умовами, перерахованими вище (Central Mediterranean Development Corporation Limited v. Malta (no. 2) (Central Mediterranean Development Corporation Limited проти Мальти), §§ 21-23). 33. Стаття 6 застосовується до тимчасових проваджень, які проводяться з метою, яку переслідує і основне провадження, що була тимчасово призупинена, а тимчасова судова заборона безпосередньо застосовується і є основою для рішення суду (RTBF v. Belgium (RTBF проти Бельгії), §§ 64-65).

Крім того, невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду, що означатиме порушення в тому числі вимог пункту 1 ст. 6 § 1 Конвенції.

Виходячи з обставин, встановлених судом, достатнім та адекватним забезпеченням позову є вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Приватному акціонерному товариству «Київобленерго» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Київська, будинок 2-Б; ідентифікаційний код юридичної особи 23243188) та/або його структурним підрозділам проводити відключення від електропостачання багатоквартирних житлових будинків №31а та №31б по вул. Бежівка (Дзержинського) в м. Бориспіль Київської області та трансформаторної підстанції, від якої здійснюється електропостачання вказаних багатоквартирних житлових будинків, до набранням рішенням законної сили.

При цьому, такі способи заходу забезпечення позову відповідають обставинам справи та, водночас, вжиття таких заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.150, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 Олегівни про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити Приватному акціонерному товариству «Київобленерго» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Київська, будинок 2-Б; ідентифікаційний код юридичної особи 23243188) та/або його структурним підрозділам проводити відключення від електропостачання багатоквартирних житлових будинків № 31а та № 31б по вул. Бежівка (Дзержинського) в м. Бориспіль Київської області та трансформаторної підстанції, від якої здійснюється електропостачання вказаних багатоквартирних житлових будинків, до набранням рішенням законної сили.

Копію ухвали направити Приватному акціонерному товариству «Київобленерго» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Київська, будинок 2-Б) та для відома учасникам процесу.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі протягом пятнадцяти днів апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_3