АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/625/18 Доповідач - Міщій О.Я.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Тернополі цивільну справу № 607/16153/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник адвокат ОСОБА_2, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.04.2018 р., ухвалене в м. Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Черніцькою І.М., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

11.12.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що вона є співвласниками будинку по вул. Б. Хмельницького, 7 в с.Байківці Тернопільського району. Позивачка вказала, що ОСОБА_3 із території її подвір*я без дозволу брала відрами пісок та щебінь. Вважає, що вказаними діями відповідачка заподіяла їй матеріальну шкоду на суму 1000 грн., яку просила стягнути з ОСОБА_3

ОСОБА_3 подала відзив на позов, у якому вказала, що ОСОБА_1 є рідною сестрою її покійного чоловіка ОСОБА_4 та володіє частиною будинку, в якому вона проживає разом із своєю дочкою, зятем та двома малолітніми онуками. Між нею та відповідачкою склались неприязні відносини. ОСОБА_1 приносить харчові відходи, які викидає у помийну яму біля її паркану. В теплу пору року, коли температура повітря висока, із ями йде неприємний запах. З метою його усунення, вона засипала яму піском та щебенем. Тому вважає, що будь-якого майна з господарства ОСОБА_1 не забирала. Наведений позивачкою розмір матеріальних збитків вважає необґрунтованим, тому просила відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.04.2018 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03.05.2018 р. виправлено описку у вступній та резолютивній частинах рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 квітня 2018 року, зазначивши ім'я відповідачки - «Олеся» у відповідних відмінках, замість «Леся».

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 07.05.2018 р. виправлено описку у вступній та резолютивній частинах рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 квітня 2018 року, зазначивши прізвище відповідача «Лаховська» у відповідних відмінках, замість «Ляховська».

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник адвокат ОСОБА_2, звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, постановивши нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Представник позивачки вказала, що суд дав невірну оцінку поданим доказам, тому ухвалив незаконне рішення. Зокрема, суд при ухваленні рішення не взяв до уваги постанову Тернопільського міськрайонного суду від 29.12.2017 року про визнання відповідачки винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 51 КупАП, а також фотографії, відтворені із камери зовнішнього спостереження, які є належними доказами вини відповідачки та свідчать про вчинення ОСОБА_3 протиправних дій щодо її майна.

Крім того, представник позивачки зазначила, що розмір заподіяних збитків підтверджується довідкою, виданою ФОП ОСОБА_6, про вартість щебеню та піску.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Тернопільської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою (ч.1 ст.368 ЦПК України).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв'язку з її незначною складністю.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що позивачка не подала доказів на підтвердження заподіяння їй відповідачкою матеріальної шкоди на суму 1000 грн.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

До істотних обставин, що підлягають з'ясуванню судом та доведенню сторонами у даному спорі, є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. При цьому, позивач зобов'язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є співвласниками в рівних частинах житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по вул. Б. Хмельницького, 7 в с. Байківці, Тернопільського району.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_7 відрами виносила з її подвір*я пісок і щебінь, заподіявши їй матеріальну шкоду на суму 1000 грн. При цьому позивачка не подала доказів щодо кількості та вартості будівельних матеріалів, які позивачка винесла.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку довідці фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 від 25 січня 2018 року, із змісту якої видно, що вартість щебеню фракції гранітний становить 125 гривень за 50 кг.

Вказана довідка сама по собі не може бути підставою для задоволення позову, оскільки у справі відсутні відомості про те, яку кількість щебеню забрано.

Також позивачка не подала жодних доказів щодо кількості та вартості винесеного піску, про який зазначено у позовній заяві.

Крім того, суд дав належну оцінку доводам ОСОБА_1 щодо притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за крадіжку щебеню.

Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, звільнено її від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення та провадження у справі закрито.

Із змісту вказаної постанови видно, що 20 жовтня 2017 року ОСОБА_3 із території господарства ОСОБА_1 таємно викрала одне відро гранітного щебеню, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 51 КупАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вказана постанова суду, а також фотографії, відтворені із камери зовнішнього спостереження, не можуть бути підставою для задоволення позову про стягнення 1000 грн. заподіяної матеріальної шкоди, оскільки із їх змісту не видно, яка кількість гранітного щебеню та піску викрадена відповідачкою.

При цьому доводи про те, що одне відро вміщує 20-30 кілограмів щебеню чи піску не підтверджуються жодними доказами і фактично є припущенням позивачки.

Колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник адвокат ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23.04.2018 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції складена 05.07.2018 р.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8