Номер провадження: 22-ц/785/1185/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: позивача ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 районної адміністрації ОМР ОСОБА_5, третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради про вселення та зустрічний позов ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_8 за участю третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

30 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради про вселення.

Посилаючись на те, що з 29 грудня 2003 року власником домоволодіння розташованого по вулиці Піонерській, 3 у м.Одесі є Одеська міська рада на підставі рішення Одеської міської ради від 09.12.1999р.. З урахуванням того, що на даний час квартира неприватизована і відноситься до житла комунального житлового фонду, виникла потреба у відновленні порушених прав позивача на проживання у зареєстрованій кімнаті №281А, розташованої в квартирі №281А/336В, у звязку з чим він був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

03 жовтня 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від представника ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, згідно якої позивач за зустрічним позовом просив:

- визнати ОСОБА_8 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування кімнатою №218А по вул. Академічна (Піонерська), 3 у м. Одесі.

- кімнату №281А по вул. Академічна (Піонерська), 3 у м. Одесі. Зберегти за ОСОБА_10.

- стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради сплачений судовий збір за подачу позовної заяви.

Свої вимоги ОСОБА_4 районна адміністрація Одеської міської ради мотивувала тим, що громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі №281А/336-В гуртожитка по вулиці Піонерській, 3 у м. Одесі. Проте фактично там не проживають. На даний час кімната у якій проживають відповідачі не приватизована та відноситься до житла комунального житлового фонду.

Відповідно до довідки форми №1, виданої КП ЖКС «Фонтанський», у кімнаті №281А по вул. Піонерській у м. Одесі з моменту реєстрації ОСОБА_3 не проживав, а ОСОБА_8 впродовж десяти років проживає за іншою адресою.

Факт непроживання ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в кімнаті №281А по вул. Піонерській, 3 у м. Одесі підтверджується актом обстеження житлових умов та показами сусідів. Місце проживання відповідачів наразі невідоме.

Таким чином, на даний час відповідачі в спірній кімнаті не мешкають, але зареєстровані в ній, не сплачують заборгованість за комунальні послуги, унаслідок чого втратили право користування житлом відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України.

Позивач та представник позивача ОСОБА_8 у судовому засіданні просили позовну заяву задовольнити, зустрічний позов ПРА ОМР не визнали надавши заперечення на позов, в яких просили у задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Представник відповідача ОСОБА_11 у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 не визнала, просила суд відмовити у її задоволенні, надала до суду зустрічний позов та просила його задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2017 року у задоволенні первісного позову відмовлено, вимоги зустрічної позовної заяви задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України, який набрав чинність з 15 грудня 2017 року, зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У статті 72 ЖК УРСР зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням унаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що з 29 грудня 2003 року власником багатокімнатного житлового будинку №3, розташованого по вулиці Академічній (колишня вулиця ОСОБА_12, до цього вулиця Піонерська) в м. Одесі є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення Одеської міської ради від 09.12.1999р., будинок має статус сімейного гуртожитку.

На підставі ордеру №000253, виданого 28.03.1995р. Одеською обласною радою, ОСОБА_8 було надано у користування квартирі №336-В, 281-А, в гуртожитку по вул. Піонерській, буд. 3, в м. Одесі на склад сімї з двох осіб - її та її сину ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1; кімната №281А, житловою площею 12,30 кв.м., розташована на 8-му поверсі, 2 парадна,; кімната №336В, житловою площею 17,4 кв.м., розташована на 3-му поверсі, 3 парадна,

На теперішній час за адресою м. Одеса, вул. Академічна (колишня вулиця ОСОБА_12, до цього вулиця Піонерська) в кімнатах №281А, 336В зареєстровані чотири особи: наймач ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, її чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, син її колишнього чоловіка - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, та її син ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою про склад сімї та реєстрації (форма 1) №889 від 22.08.2017р., виданої КП ЖКС «Фонтанський» (а.с. 55).

Сусідами по квартирі №281А є ОСОБА_7, яка проживає в квартирі №286В, по квартирі №336В - ОСОБА_14, яка проживала в квартирі №336А та померла 09 січня 2014 року (а.с. 55).

Особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 відкрито на імя ОСОБА_13, особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_8, станом на 31.07.2017р. за квартирою 281-А є заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 2556,33 грн., що підтверджується випискою особового рахунку №, виданого КП ЖКС «Фонтанський»; за період з 01.12.2016р. по 01.01.2017р. та за період з 01.08.2017р. по 01.09.2017р. ОСОБА_15 було оплачено послуги СДПТ на загальну суму 1 000 грн., що підтверджується копіями квитанцій від 12.01.2017р. та від 04.10.2017р. (а.с. 53, 54).

Згідно копії акту обстеження квартир №281А/336В з виходом на місце, складеного працівниками виробничої дільниці №6 КП ЖКС «Фонтанський», від 08 листопада 2016 року, в квартирі №336-В проживає ОСОБА_13, квартира №281-а закрита, наймач ОСОБА_8 не проживає, її чоловіка ОСОБА_3 до кв. 281-А не допускають сусіди кв. 281В ОСОБА_7 через конфлікт (а.с. 48).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того що факт непроживання ОСОБА_8 більше шести місяців за адресою м. Одеса, вул. Академічна (Піонерська) к. № 281А встановлений на підставі письмових доказів та пояснень представника ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради та третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та не спростований нею. ОСОБА_3, який є чоловіком ОСОБА_8, тобто є членом сімї останньої, втратив право користування жилим приміщенням №281А унаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки на підставі ч. 1 ст. 72 ЖК УРСР. Відповідачі за зустрічним позовом у спірній кімнаті не проживають, не сплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несуть інших витрат по утриманню спірної кімнати та не приймають участь у спільному побуті, а тому є такими, що втратили право користування вказаною кімнатою.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні положення містяться у статтях 10, 60 ЦПК України (2004р).

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналогічні положення містяться у статті 212 ЦПК України (2004р.).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналогічні положення містяться у статті 57 ЦПК України (2004р.).

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачі були зобовязані довести в судовому засіданні ті обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, а відповідачі - ті обставини, на які вони посилалися у запереченнях проти позову.

Статтею ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій.

Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

У частині 3 ст. 9 ЖК України зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У пункті 10 постанови №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року Пленум Верховного Суду України розяснив, що у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сімї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сімї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сімї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами.

Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Наймачеві або членові його сімї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Статтею 179 ЦПК України, який був чинним під час розгляду справи судом першої інстанції, встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Таким чином, предметом доказування за вказаною справою є відсутність відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у спірній квартирі №281А понад шести місяців без поважних причин та порушення наймача та її чоловіка права на користування спірною квартирою.

Усуваючи розбіжності у застосуванні норм матеріального права, Верховний Суд України у правовому висновку, висловленому у постанові від 13 листопада 2013 року у справі №6-115цс13, зазначив, що «кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Судом має надаватись адекватне обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та надаватись оцінка виселення в контексті пропорційності застосування такого закону».

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на виписку особового рахунку №, виданого КП ЖКС «Фонтанський» про те, що станом на 31.07.2017р. за квартирою №281А є заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 2 556, 33 гривень,

копію акту обстеження квартир №281А/336В з виходом на місце, складеного працівниками виробничої дільниці №6 КП ЖКС «Фонтанський» від 08.11.2016р., про те, що в квартирі №336В проживає ОСОБА_13, квартира №281А закрита, основний наймач ОСОБА_8 не проживає, її чоловіка ОСОБА_3 до кв. №281А не допускають сусіди кв. №281В ОСОБА_7 через конфлікт,

пояснення представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_9,

пояснення третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є сусідами ОСОБА_8, та у судовому засіданні підтвердили факт непроживання ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у кімнаті № 281А,

копію листа ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради від 08.11.2016р. №С-3086/2 про те, що ОСОБА_3 було відмовлено в укладенні договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду за адресою: вул. Академічна, 3, к.281а/336в (а.с. 25).

Однак, в порушення положень ст. ст. 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав правильної оцінки наявним у справі доказам, які надані позивачем ОСОБА_16, та не зясував причини відсутності відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у спірній кімнаті №281А, що передбачено положеннями ч. 2 ст. 71 ЖК УРСР.

З матеріалів справи, які не були досліджені судом першої інстанції та не була дана належна оцінка наявним доказам, вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2015 року, по справі №522/4223/14 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_17 про виселення, виселено ОСОБА_18 з кімнати №281А, що розташована в сімейному гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. С.Варламова (вул. Піонерська), 3, без надання іншого житла у звязку з тим, що остання з грудня 2006 року проживала тимчасово у спірній кімнаті №281А разом з колишнім чоловіком ОСОБА_19К, який помер 24 березня 2013 року (а.с. 10, 11-12).

01 квітня 2016 року були виконані вказані судові рішення й відповідачка ОСОБА_18 була виселена із спірної кімнати №281А, що підтверджується актами державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_20 від 01 квітня 2016 року про виселення ОСОБА_18 та передачу її майна на зберігання позивачу ОСОБА_3 (а.с. 21 - 23).

Колегія суддів вважає, що зазначені докази свідчать про те, що спірна кімнату була зайнята з 2006 року по 01 квітня 2016 року ОСОБА_18, що перешкоджало ОСОБА_8 та позивачу ОСОБА_3 користуватися цією кімнатою з моменту його реєстрації 03 липня 2013 року (а.с. 45).

Згідно відомостей інформаційного сайту Судової влади України https://court.gov.ua, в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилися цивільні справи за позовом ОСОБА_8, інтереси якої представляв позивач ОСОБА_3, по яким були ухваленні судові рішення, а саме, постанова Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2013 року по справі №522/12523/13-а за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_18 про визнання відповіді такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства та зобовязання вчинити певні дії (щодо реєстрації малолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьками якого були ОСОБА_19 та ОСОБА_18 в спірній квартирі), рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року по справі №522/12369/15 за позовом ОСОБА_21 до ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради, КП ЖКС «Фонтанський», треті особи, ОСОБА_6, ОСОБА_8, про усунення перешкод шляхом виселення та надання кімнати, та за позовом ОСОБА_8 до виконкому Одеської міської ради, треті особи, ОСОБА_4 районна адміністрація Одеської міської ради, КП ЖКС «Фонтанський» про визнання права користування жилим приміщенням (спір про надання кімнати №336а по вул. Піонерській, 3 в м. Одесі, яка звільнилася у звязку зі смертю наймача ОСОБА_14).

Листами ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради від 08 листопада 2016 року та від 16 листопада 2016 року позивачу ОСОБА_3 відмовлено в укладанні з ним договору найму кімнати №281А по вул. Академічній, 3 в м. Одесі (а.с. 25, 26).

Листами ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради від 20 листопада 2015 року та від 26 серпня 2016 року позивачу ОСОБА_3 відмовлено у постановці на облік для поліпшення житлових умов (а.с. 24, 59).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року по справі №522/3151/16 за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради про зобовязання поставити на квартирний облік, зобовязано ОСОБА_4 районну адміністрацію Одеської міської ради поставити на квартирний облік ОСОБА_8, ОСОБА_13 та ОСОБА_3 у загальну чергу з 27 жовтня 2015 року, як осіб, які користуються житлом у розмірі нижчим за мінімальні розміри забезпеченості житлом та проживають у гуртожитку (а.с. 56-57).

На виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року, розпорядження ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради №373 від 18 серпня 2017 року ОСОБА_8, ОСОБА_13 та ОСОБА_3 поставлено на квартирний облік у загальну чергу з 27 жовтня 2015 року, як осіб, які користуються житлом у розмірі нижчим за мінімальні розміри забезпеченості житлом та проживають у гуртожитку, №5368 станом на 23.10.2015 року (а.с. 100,102).

Колегія суддів вважає, що зазначені докази свідчать про те, що після виселення тимчасового жильця ОСОБА_18 із спірній кімнати №281А по вул. Академічній, 3 в м.Одесі 01 квітня 2016 року, наймач ОСОБА_8 та її чоловік ОСОБА_3 не втратили інтересу користуватися цією кімнатою.

З копії акту обстеження квартир №281А/336В з виходом на місце, складеного працівниками виробничої дільниці №6 КП ЖКС «Фонтанський», від 08 листопада 2016 року, вбачається, що квартира №281А закрита, основний наймач ОСОБА_8 не проживає, її чоловіка ОСОБА_3 до кв. 281-А не допускають сусіди кв. 281В ОСОБА_7, через конфлікт (а.с. 48), на що безпідставно не звернув уваги суд першої інстанції.

Інші наявні у справі докази також підтверджують, що після звільнення спірної кімнати №281А 01 квітня 2016 року, позивачу ОСОБА_3 перешкоджають користуватися вказаною кімнатою, а саме,

постанова апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2016 року по справі №522/12566/16 про оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП через конфлікт 18 травня 2016 року з сімєю ОСОБА_7 при вселенні у спірну квартиру №281А, якою вказана постанова суду першої інстанції була скасована, а провадження по справі стосовно ОСОБА_3 про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито (а.с. 96-97),

витяг з кримінального провадження №002059 за заявою ОСОБА_7 від 09 липня 2016 року щодо конфлікту 09 липня 2016 року з сімєю гр. ОСОБА_7 при вселенні до спірної кімнати №281А (а.с. 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, чинного на час вирішення спору, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи зміст статті 6 та 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, статті 71, 72 ЖК УРСР, розяснення та правовий висновок Верховного Суду України, викладені вище обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного наявного у справі доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, колегія судів приймає їх до уваги й вважає, що з достовірністю та обєктивно встановлено, що відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_3 були відсутні у спірній кімнаті №281А понад встановленого строку з поважних причин, тому є законні підстави для продовження цього строку, позивачу ОСОБА_3 перешкоджають користуватися вказаною кімнатою з боку наймача кімнати №281В ОСОБА_7, що є підставою для відновлення цього права та вселення його у спірну кімнату.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем ОСОБА_4 районною адміністрацією Одеської міської ради не доведено в судовому засіданні те, що відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_3 порушують права та законні інтереси ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради, тому відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України її права не підлягають судовому захисту, навпаки, права позивача ОСОБА_3 на користування спірною кімнатою порушені й підлягають захисту шляхом вселення у спірну кімнату.

Отже, позов ОСОБА_3 є законним, обґрунтованим й підлягає задоволенню у повному обсязі, у задоволенні позову ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною кімнатою, слід відмовити, як незаконного та необґрунтованого.

У звязку з наведеним вимоги про стягнення судового збору з відповідачів за зустрічним позовом також не підлягають задоволенню.

Посилання позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про збереження за малолітнім ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, кімнати №281А по вул. Академічній, 3, в м. Одесі, не приймається до уваги за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що малолітній ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьками якого є ОСОБА_19 та ОСОБА_18, був зареєстрований в установленому законом порядку 09 листопада 2007 року у квартирі №281А/336В по вулиці Академічній, 3, в м. Одесі (а.с. 45).

Після смерті ОСОБА_19 24 березня 2013 року, за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2014 року по справі №522/28739/13 малолітній ОСОБА_10 був відібраний у матері ОСОБА_18 без позбавлення батьківських прав.

Розпорядженням ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради №335 від 11 червня 2014 року малолітній ОСОБА_10 був влаштований до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення та за ним було збережено житло - кімната №281А по вул. Піонерський, 3 в м. Одесі (а.с. 47).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в частині вимог про збереження житла за малолітнім ОСОБА_10 суд першої інстанції всебічно та повно з&aем;apos;ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позову в цій частині вимог.

Інших правових доводів апеляційна скарга в цій частині вимог не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі позивача ОСОБА_3 доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи в цій частині вимог.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог про збереження житла за малолітним й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині вимог немає.

В той же час, порушення судом норм процесуального права, а саме, ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, скасування його в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про вселення та в частині задоволення позову ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради про визнання такими, що втратили право користування спірною кімнатою й ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову про вселення ОСОБА_3 у спірну кімнату №281А та про відмову у задоволення позову ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради в частині вимог про визнання такими, що втратили право користування спірною кімнатою. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі чч. 1 та 13 ст. 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_3 С.С. поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви в сумі 640 грн. (а.с. 18, 19), при подачі апеляційної скарги в сумі 2 464 грн. (а.с. 89, 104), тому у звязку із задоволенням апеляційної скарги позивача частково стягненню з відповідача на його користь підлягає й судовий збір в сумі 3 104,00 грн. (640 гн.+2464 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2017 року змінити, скасувати його в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про вселення та в частині задоволення позову ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради про визнання такими, що утратили право користування спірною кімнатою, й ухвалити в цій частині нове рішення.

Вселити ОСОБА_3 до кімнати №281А квартири №281А/336В сімейного гуртожитку, розташованого по вулиці Академічній (колишня вулиця ОСОБА_12, до цього вулиця Піонерська), 3 в м. Одесі.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в частині вимог про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 районної адміністрації Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Канатна, 134) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, зареєстрований за адресою: 65009, АДРЕСА_3/336/В) судовий збір в сумі 3 104,00 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 10 липня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_22

ОСОБА_2