Справа № 204/2453/18
Провадження № 2/204/1032/18 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданого уточнення, просила: встановити факт того, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, була дружиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_5, померлою 10 квітня 2017 року, та ОСОБА_6, померлим 27 червня 2017 року, з лютого 2007 року до часу відкриття спадщини після смерті - ОСОБА_5, померлої 10 квітня 2017 року, та ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року; визнати за нею право власності на 60/100 частин домоволодіння № 82 по пров. Ізюмському в м. Дніпрі, що в цілому складається з: А-1 - житловий будинок (загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м.), Б-1 житловий будинок (загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м.), В - вбиральня, Г - вбиральня, №1-7, І,II мостіння, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 10 квітня 2017 року померла її рідна тітка - ОСОБА_5, а 27 червня 2017 року помер чоловік тітки - ОСОБА_6. 11 липня 2017 року вона звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 В подальшому, вона також звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті її рідної тітки ОСОБА_8 та чоловіка тітки - ОСОБА_6 Проте, постановою від 19 січня 2018 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про спадщину після смерті ОСОБА_5 Відмова нотаріуса обґрунтована тим, що за життя ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який помер 27.06.2017 року і був спадкоємцем першої черги, який фактично прийняв спадщину, оскільки проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем за однією адресою, але юридично не оформив спадкових прав. Також, при огляді документів, нотаріусом була встановлена невідповідність у написанні прізвища дружини та чоловіка, а саме: в свідоцтві про смерть прізвище імя по батькові чоловіка померлої тітки вказано як «Веденеєв Сергій Михайлови», а в свідоцтві про смерть тітки зазначено її прізвище імя по батькові як «Вєдєнєєва Любов Анатоліївна». Таким чином, в наявних в спадковій справі документах наявні розбіжності у написанні прізвища подружжя. Крім того, 19 січня 2018 року їй було також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року, який був спадкоємцем ОСОБА_5, та фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив спадкових прав, оскільки спадкоємицею не надані документи, які містять відомості щодо підтвердження її проживання однією сімєю протягом пяти років до часу відкриття спадщини з померлим, і зазначено, що у наданих спадкоємицею документах (свідоцтвах про смерть ОСОБА_5 та ОСОБА_6М.) містяться розбіжності у написанні прізвищ тітки та її чоловіка. На підставі викладеного, державний нотаріус не вбачає підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, на момент смерті ОСОБА_5 був жив її чоловік ОСОБА_6, який є спадкоємцем першої черги, і який прийняв спадщину, але юридично не встиг оформити свої спадкові права, та у звязку з розбіжностями у написанні прізвищ подружжя та не підтвердженням факту сумісного проживання позивача із спадкодавцем, не можливо вчинити нотаріальні дії з оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Щодо проживання із спадкодавцями зазначила, що в звязку з погіршенням в 2007 році стосунків між нею та її чоловіком - ОСОБА_9, вона була змушена переїхати жити до своєї тітки - ОСОБА_5 за адресою: пров. Ізюмський, буд.83 в м. Дніпропетровську. В зазначеному будинку проживала її тітка з чоловіком - ОСОБА_6. Дітей у подружжя не було, тому вони з радістю прийняли в свою родину племінницю. В подальшому вона не змогла примиритися зі своїм чоловіком, у звязку з чим 03 грудня 2008 року її шлюб з ОСОБА_9 був розірваний, тому вона й продовжила проживати однією сімєю з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Саме з лютого 2007 року вона переїхала мешкати до тітки та її чоловіка в їх будинок, де й прожила з ними до часу їх смерті. За час сумісного проживання відносини між позивачем, тіткою та її чоловіком були дружні, сімейні, будувалися на взаєморозумінні та повазі один до одного. Позивач з тіткою та її чоловіком мали спільний побут, вели спільне господарство, а також вона приймала участь в забезпеченні їх родини, купівлі необхідних продуктів та придбанні речей спільного вжитку тощо. На теперішній час позивач продовжує проживати там, підтримувати будинок в належному стані, здійснює сплату комунальних платежів. Вона ж займалася організацією та оплатою похорон як тітки, так і її чоловіка. Здійснювала дії з оформлення та отримання довідок про причини смерті тітки та її чоловіка, свідоцтв про їхнє поховання, свідоцтв про смерть тощо. Щодо розбіжностей в написанні прізвищ, то вона вважає, що причина в різному перекладі прізвища з російської мови на українську.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій вказав, що ознайомлений з позовною заявою ОСОБА_2 та не заперечує проти її задоволення, оскільки воно їй належить. Справу просив розглянути за його відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав.

Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні встановлено, що 10 квітня 2017 року померла ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 І-КИ № 740733, виданим 14.04.2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 724 від 14.04.2017 року (а.с.6).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, серед іншого, складається з 60/100 частин домоволодіння № 82 по пров. Ізюмському в м. Дніпрі, які належали померлій на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 15.03.1990 року, виданого виконкомом ОСОБА_11 народних депутатів на підставі рішення виконкому ОСОБА_11 народних депутатів за № 109/4 від 23.02.1990 року (а.с.45).

Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за спадкодавцем в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в реєстровій книзі № 469 за реєстровим № 65, що підтверджується штампом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради на самому свідоцтві (а.с.45 на обороті) та листом останнього від 05.01.2018 року за № 158 (а.с.44).

Співвласником спадкодавця у домоволодінні № 82 по пров. Ізюмському в м. Дніпрі є ОСОБА_4, якому належать інші 40/100 частин цього домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.05.2015 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської (нині дніпровської) державної нотаріальної контори ОСОБА_12 та зареєстрованого в реєстрі за № 3-304 (а.с.52), у звязку з чим, він залучений до участі у дану справу в якості співвідповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач вказала, що спадкоємцем першої черги спадкування після смерті ОСОБА_5, померлої 10 квітня 2017 року, є її чоловік - ОСОБА_6, який фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, наразі неможливо оформити спадкові права ОСОБА_6 після смерті його дружини, оскільки встановлена невідповідність у написанні прізвища спадкодавця (ОСОБА_5А.) та її чоловіка (ОСОБА_6М.).

У звязку з вищевказаним, позивач просила встановити факт того, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, була дружиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В силу же положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 18 червня 1982 року між ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5 (до шлюбу ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, був укладений шлюб в відділі ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис 954 від 18.06.1982 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладання шлюбу ОСОБА_6 ІІ-КИ № 473141 від 18.06.1982 року, При цьому, російською мовою у даному свідоцтві вказані особи зазначені як «ОСОБА_13 и ОСОБА_14» (а.с.40).

При цьому, в паспорті громадянина України Серії АЕ № 380384, виданому ОСОБА_6, на аркуші 10 мається штамп ЗАГСу Жовтневого району м. Дніпропетровська, згідно якого 18.06.1982 року ним був укладений шлюб з ОСОБА_15 (а.с.15 на обороті).

В той же час, в трудовій книжці, заведеній 03 червня 1974 року на імя - ОСОБА_15 (на російській мові - ОСОБА_16), ІНФОРМАЦІЯ_3, мається завірений напис, що її прізвище «ОСОБА_16 (російською мовою)» змінено на «ОСОБА_14 (російською мовою)», на підставі свідоцтва свідоцтва про укладання шлюбу ОСОБА_14 ІІ-КИ № 473141, виданого 18.06.1982 року відділом ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська (а.с.56).

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18, які були сусідками ОСОБА_6 та ОСОБА_5, і які підтвердили, що вказані особи дійсно були подружжям та проживали разом. При цьому, ОСОБА_17 вказала, що знає ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з 1994 року, а ОСОБА_18 вказала, що знає їх десь з 1990 року, а з 1994 року знає їх дуже близько, була вхожа в їх будинок, як і вони в її будинок, оскільки ОСОБА_6 товаришував з її (свідка) племінником, і товаришували вони до смерті вже самого ОСОБА_6.

З вищевказаного вбачається, що ОСОБА_6 дійсно є чоловіком покійної ОСОБА_5, вказаний факт підтверджується вищевказаними документами та показами свідків. Крім того, цей факт нічим не спростований, а також ніким не оспорюється, у звязку з чим судом не вбачається підстав для встановлення даного факту в судовому порядку.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні її вимог про встановлення факту того, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, була дружиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки цей факт і так нічим не спростований.

Таким чином, судом встановлено, що спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 10 квітня 2017 року, є її чоловік - ОСОБА_6.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно же з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали та були зареєстровані в домоволодінні № 82 по пров. Ізюмському в м. Дніпрі з 20.03.1987 року по день смерті, що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 15 Чечелівського району м. Дніпра ОСОБА_19 від 03.01.2018 року (а.с.53) та домовою книгою на вказане домоволодіння (а.с.61-62).

Тобто, ОСОБА_6 є таким, що прийняв спадщину після смерті своєї дружини, оскільки від неї не відмовлявся, а доказів іншого суду не надано. Зокрема, до матеріалів справи надана спадкова справа № 406/2017, заведена Першою дніпровською державною нотаріальною конторою до майна померлої 10 квітня 2017 року ОСОБА_5, в якій відсутня відмова ОСОБА_6 від спадщини після смерті його дружини.

Разом з тим, ОСОБА_6 не оформив своїх спадкових прав після смерті своєї дружини у відповідності з чинним законодавством, оскільки 27 червня 2017 року (через два з половиною місяці після смерті дружини) він помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 І-КИ № 759531, виданим 30.06.2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1323 від 30.06.2017 року (а.с.7).

В свою чергу, в силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається з 60/100 частин домоволодіння № 82 по пров. Ізюмському в м. Дніпрі, які він успадкував після смерті своєї дружини - ОСОБА_5, померлої 10 квітня 2017 року, але не встиг оформити своїх спадкових прав у відповідних органах нотаріату.

Позивач стверджувала, що після смерті ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року, немає спадкоємців за заповітом чи за законом першої, другої та третьої черг. При цьому, вказала, що вона є племінницею дружини спадкодавця та проживала однією сімєю з ними, ОСОБА_5, померлою 10 квітня 2017 року, та ОСОБА_6, померлим 27 червня 2017 року, з лютого 2007 року до часу відкриття спадщини після їхньої смерті, та проживає в їхньому домоволодінні й на теперішній час.

На підставі вищевказаного, позивач, у встановленому законом порядку, звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року. На підставі її заяви була заведена відповідна спадкова справа за № 204/2017, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи.

Проте, 19 січня 2018 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_20 була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року, на 60/100 частин домоволодіння № 82 по пров. Ізюмському в м. Дніпрі, оскільки нею не надані документи, які містять відомості щодо підтвердження її проживання однією сімєю протягом пяти років до часу відкриття спадщини з померлим (а.с.9).

Крім того, окрім ОСОБА_2, до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року, звернувся її (позивача) брат - ОСОБА_3. Але, з наданих суду матеріалів спадкової справи за № 204/2017, заведеної до майна ОСОБА_6, вбачається, що подальших дій, зокрема заяви про отримання свідоцтва про право на спадщину тощо, ОСОБА_3 не звертався та свідоцтво про право на спадщину йому не видавалося, до суду він не зявився, відзиву на позов не подав. Таким чином, судом не вбачається порушення спадкових прав останнього, а доказів іншого суду не надано.

У звязку з вказаними обставинами, позивач звернулася до суду та просила встановити факти її проживання однією сімєю з ОСОБА_5, померлою 10 квітня 2017 року, та ОСОБА_6, померлим 27 червня 2017 року, з лютого 2007 року до часу відкриття спадщини після смерті - ОСОБА_5, померлої 10 квітня 2017 року, та ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів).

Так, згідно акту від 11 січня 2018 року, складеного позивачем, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, підписи яких засвідчені головою квартального комітету № 15 Чечелівського району м. Дніпра ОСОБА_19, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, з лютого 2007 року проживала однією сімєю з рідною тіткою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її чоловіком - ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2, в домоволодінні (60/100 частинах), що розташовано за адресою: м. Дніпро, пров. Ізюмський, буд. 83, з якими вела спільне господарство, мала спільний побут до дати смерті тітки та її чоловіка. На теперішній час ОСОБА_2 продовжує проживати за вказаною адресою, підтримує дім в належному стані та здійснює дії по сплаті комунальних платежів за користування будинком № 83 по пров. Ізюмському в м. Дніпрі (а.с.11).

Ті ж самі обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18, які були сусідками ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також додали, що окрім того, що Таня (позивач) проживала з подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_5, вона також доглядала за ними, оскільки вони тяжко хворіли, їхнім похованням також займалася виключно вона, оскільки власних дітей в них не було. На теперішній час вона також там проживає.

Дійсно, судом встановлено, що похованням як ОСОБА_5, так й ОСОБА_6, займалася ОСОБА_2, на підтвердження чого, Комунальним підприємством «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради їй були видані відповідні свідоцтва про поховання, зокрема, після померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ААА № 634314 від 14.04.2017 року, а після померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_6 ААА № 636114 від 11.07.2017 року (а.с.33). Довідки про причину смерті вказаних осіб також надані позивачеві (а.с.34).

Крім того, й вже після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_2 продовжує проживати та користуватися спірним домоволодінням, сплачувати за комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.59-60). Також, 15 липня 2017 року між нею та Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» був укладений Договір про надання населенню приватного сектору послуг з центрального питного водопостачання та водовідведення у домоволодінні № 82 по пров. Ізюмському в м. Дніпрі (а.с.58).

Все вищевказане в сукупності підтверджує факт проживання позивача разом із спадкодавцем, починаючи з періоду, про який нею заявлено, та до часу відкриття спадщини.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, однією сімєю з ОСОБА_5, померлою 10 квітня 2017 року, та ОСОБА_6, померлим 27 червня 2017 року, з лютого 2007 року до часу відкриття спадщини після смерті - ОСОБА_5, померлої 10 квітня 2017 року, та ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року.

Згідно з положеннями ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

ОСОБА_2, яка в розумінні ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем покійного ОСОБА_6, від спадщини не відмовлялася та, у встановленому статтями 1268-1269 ЦК України порядку, прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 ОСОБА_21 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_2 право власності на 60/100 частин домоволодіння № 82 по пров. Ізюмському в м. Дніпрі, що в цілому складається з: А-1 - житловий будинок (загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м.), Б-1 житловий будинок (загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м.), В - вбиральня, Г - вбиральня, №1-7, І,II мостіння, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 321, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1264, 1268-1270, 1296 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81-82, 89, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, однією сімєю з ОСОБА_5, померлою 10 квітня 2017 року, та ОСОБА_6, померлим 27 червня 2017 року, з лютого 2007 року до часу відкриття спадщини після смерті - ОСОБА_5, померлої 10 квітня 2017 року, та ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 60/100 частин домоволодіння № 82 по пров. Ізюмському в м. Дніпрі, що в цілому складається з: А-1 - житловий будинок (загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м.), Б-1 житловий будинок (загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м.), В - вбиральня, Г - вбиральня, №1-7, І,II мостіння, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 27 червня 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Передова, буд. 701; адреса фактичного проживання: 49000, м. Дніпро, пров. Ізюмський, буд. 83.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Сірка, буд. 106.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: 51653, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Новомиколаївка, вул. Ніколаєва, буд. 1-а.

Перша дніпровська державна нотаріальна контора, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02890920, місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, буд. 19/21.

Суддя В.В. Самсонова