судді Апеляційного суду міста Києва Борисової О.В.
у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року, у складі судді Чех Н.А.
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -
на підставі частини 3 ст.35 ЦПК України висловлюю окрему думку.
В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
На обґрунтування позовних вимог зазначала про те, що з 22.01.2000 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалося, між ними було відсутнє порозуміння, виникали постійні сварки, майже не спілкувалися. Подальше спільне проживання було неможливе, у зв'язку з чим рішенням суду шлюб між ними було розірвано.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року за її позовом було стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмір 600 грн.

Після визначення розміру аліментів відбулися значні зміни, вона стала пенсіонером та інвалідом 3 групи пожиттєво, її пенсія складає 1452 грн., збільшився прожитковий мінімум, дитина перебуває на медичному обліку з хронічним захворюванням - плоскостопіє 3 ступінь, відбулися інфляційні процеси, які нівіліювали розмір аліментів. Єдиним засобом її доходу є пенсія. У зв'язку з чим просила збільшити розмір аліментів до 3000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в судовому засіданні першої інстанції зазначала, що дитина потребує значних коштів на школу, одяг, ліки. Лише на школу витрачається близько 2000 грн. Щоб взяти дитині путівку, їй доводься брати кредит в банку. За станом здоров'я вона не може влаштуватися на роботу, неофіційно підробляє на кількох роботах. Відповідач добре обізнаний про стан здоров'я дитини та про те, що донька відвідує веб-дизайн малювання. Йому відомо, що на дитину необхідно значні кошти.

В судовому засіданні першої інстанції відповідач позов не визнав, просив врахувати письмові заперечення. Вважав, що позивач не довела свої позовні вимоги, проте не заперечував щодо збільшення аліментів до 950 грн. Підтвердив, що на утриманні інших дітей він не має, не є інвалідом. Зазначив, що він регулярно шукає роботу з більшим заробітком.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня вступу рішення в законну силу, і до повноліття дитини.

Виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 600 грн. - припинити з дня вступу рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14.05.2018 року по справі №755/16249/17 в законну силу.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального права, не правильно застосовані норми, викладені в ст.ст.180, 181, 182, 184, 192 СК України.

Зазначала, що суд не дав належної оцінки доводам позивача, щодо зміни її матеріального стану у зв'язку з погіршенням її стану здоров'я та відсутності будь-яких спроб з боку відповідача для працевлаштування на роботу з заробітною платою, яка б дозволила йому забезпечити дитині мінімальний рівень проживання та розвитку. Також вказувала на те, що відповідач є працездатною особою, не є інвалідом, не має на утриманні інших осіб, має можливість працевлаштування та утримання дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів, оскільки з моменту призначення аліментів значно змінився рівень інфляції, збільшилися ціни на продукти харчування, лікування, житлово - комунальні послуги. Однак з урахуванням того, що розмір заробітної плати відповідача складає 1605,50 грн., суд першої інстанції дійшов до висновку, що аліменти можуть бути збільшені до 1000 грн., при цьому суд зазначив про те, що доказів того, що відповідач має інші та вищі доходи, сторона позивача не надала.

Справа судом апеляційної інстанції була розглянута в порядку письмового провадження.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 10.07.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року змінено в частині визначення суми аліментів на утримання дитини, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1000 грн. коп. до 2000 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Проте з висновками, викладеними в постанові апеляційного суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України).

Частина 1статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року по справі №755/20822/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірів 600 грн. щомісячно, починаючи з 05.08.2014 року та до повноліття дитини.

17.06.2015 року ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності довічно.

Згідно з довідкою Лівобережногого ОУПФУ від 19.10.2017 року ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інваліда 3 групи, розмір якої в жовтні 2017 року становив 1452 грн.

Як вбачається з заперечень відповідача, позивач не зверталася до органів Державної виконавчої служби з приводу примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів, що також підтверджується наявністю в матеріалах цивільної справи № 755/20822/14-ц виконавчого листа.

Відповідно до довідки виданої ТОВ «ТАЙР ЛЕНД» від 17.11.2017 року №17/11/1 ОСОБА_2 дійсно працює у ТОВ «ТАЙР ЛЕНД» з 01.03.2017 року за основним місцем роботи та займає посаду адміністратор системи та йому у травні - серпні та жовтні 2017 року нараховувалася заробітна плата в розмірі 1605,50 грн., а у вересні 2017 року у розмірі 1606,35 грн.

Так при визначені розміру аліментів, в тому числі і вирішуючи питання при зміні розміру аліментів суд повинен враховувати:

стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст.182 СК України).

Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року становить - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

При цьому визначений судом першої інстанції розмір аліментів в сумі 1000 грн. є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (930 грн.).

Вважаю, що судом першої інстанції було вірно враховано матеріальне становище платника аліментів, а саме розмір його заробітної плати, а також те, що позивачем не було доведено, що відповідач має будь - які інші доходи, не зазначалося ні про наявність у відповідача рухомого або нерухомого майна та здійснення ним витрат на придбання майна на суму, що перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

При цьому ні позивачем, ні її представником в суді першої інстанції не заявлялося клопотання про витребування даних з фіскальної служби для перевірки розміру доходів відповідача.

Відповідно до положень частини 3 ст.128 КЗпП України обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Таким чином збільшення апеляційном судом розміру аліментів до 2000 грн. щомісячно, виходячи з наявних в матеріалах доказів, не відповідає приписам ч.3 ст.128 КЗпП України та може поставити відповідача у край скрутне матеріальне становище, оскільки не можливо стягувати аліменти у більшому, ніж отриманий дохід, розмірі.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що позивач несе витрати на утримання квартири та ліки ґрунтуються на припущенні, оскільки про ці обставини не зазначала позивач та відповідно і не подавала таких доказів. Зазначення апеляційним судом в постанові про те, що відповідач має можливість в регіоні, в якому він проживає заробити достатньо коштів, з яких на витратити щодо утримання свої дитини, принаймі 2000 грн., також ґрунтуються на припущеннях, а відтак не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки відповідно до положень статтей 10, 12, 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права, розглядає справу на засадах змагальності сторін та ухвалює рішення на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 180 СК передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов'язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Вважаю, що судом першої інстанції не було допущено порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи.

Суддя О.В. Борисова