АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року

Справа 755/19454/17

провадження № 22-ц/796/3957/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Судді-доповідача - Музичко С.Г.,

Суддів - Кулікової С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

третя особа - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року (суддя Гончарук В.П.) в справі за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу 1 600 000 доларів США, що станом на 06.12.2017 року за офіційним курсом НБУ становить 43 463 040,00 грн., заборгованість по процентам за договором позики в розмірі 2 123 890,39 доларів США, що станом на 06.12.2017 року за офіційним курсом НБУ становить 57 694 208,11 грн., судові витрати покласти на відповідача.

У січні 2018 року представник позивача звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на все майно, належне ОСОБА_3 шляхом накладення заборони на відчуження його майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою задоволено частково.

Накладено арешт на все рухоме та/або нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 в межах суми позову 101 157 248,11 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не пересвідчився в тому, що між сторонами виник спір. Зазначає, що у нього відсутні боргові зобов'язання перед позивачем, оскільки між сторонами не було укладено договору позики. Відповідач не отримував грошові кошти за розпискою від 31.05.2006 року від позивача.

Обраний судом першої інстанції вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами. Позивачем не надано доказів на підтвердження вартості нерухомого майна, яке належить відповідачу, яка б відповідала розміру заборгованості за розпискою. Крім того, земельна ділянка та квартира не належать на праві власності відповідачу.

Позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q? ;Про судоустрій і статус суддів&qu40; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в поданій заяві про забезпечення позову позивач зазначив, що відповідач має на праві власності земельну ділянку, квартиру та нежитлові приміщення.

Заяву обґрунтовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду з позовною заявою позивач посилалася на те, що внаслідок невиконання відповідачем розписки від 31.05.2006 року утворилася заборгованість у розмірі 1 600 000 доларів США, що станом на 06.12.2017 року за офіційним курсом НБУ становить 43 463 040,00 грн. та 2 123 890 доларів США, що станом на 06.12.2017 року за офіційним курсом НБУ становить 57 694 208,11 грн.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч.3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це вжиття заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Їх вжиття гарантує реалізацію позовних вимог у разі їх задоволення і саме по собі не може порушувати права відповідача, оскільки носить тимчасовий характер.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України &qu:0;Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову&q?вн; № 9 від 22 лютого 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви вбачається, що предметом позову є розписка від 31.05.2006 року, у відповідності до якої відповідач отримав від ОСОБА_6 та ОСОБА_4 1 600 000 доларів США та гарантував повернення даної суми.

Згідно з ч.1 п.1 т. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або ) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заявляючи клопотання про забезпечення позову, позивач не зазначила на яке саме майно вона просить накласти арешт та жодним чином не підтверджує наявність у відповідача такого майна.

Питання співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам є невизначеним через відсутність даних щодо наявності майна відповідача та його вартості. Оскаржувана ухвала не виключає можливість порушення прав та інтересів інших осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправомірно задоволено заяву про забезпечення позову, оскільки позивачем не доведено наявність заборгованості перед позивачем, не надано доказів на підтвердження отримання грошових коштів відповідачем від позивача, є необґрунтованими, оскільки суд при постановленні ухвали про забезпечення позову не перевіряє правомірність позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову не були з'ясовані обставини, необхідні для вирішення даного питання, не з'ясовано чи є забезпечення позову співмірним із заявленими позовними вимогами, а також на яке сама майно, що належить відповідачу, слід накласти арешт, тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року скасувати.

Постановити нову ухвалу наступного змісту.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів

Суддя-доповідач

Судді