Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 589/2026/15-ц

провадження № 61-9874св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2016 року у складі судді Шпак З. П. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Рибалки В. Г., Ільченко О. Ю., Семеній Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про зменшення суми заборгованості та неустойки за прострочення сплати аліментів.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2007 року з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, а потім, коли дитина набула повноліття та продовжила навчання у вищому навчальному закладі, у 2011 році стягнуто аліменти за рішенням цього ж суду у сумі 500 грн щомісячно на час навчання до досягнення сином 23 років. Але сплачувати аліменти в тій сумі, що була визначена рішенням суду, позивач не міг, тому утворилася заборгованість. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2013 року з позивача стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 109 127 грн. Як зазначив позивач, заборгованість із аліментів утворилася не тому, що він не хотів їх сплачувати, бо сплату аліментів проводив, але в меншому розмірі, ніж була визначена, а з причини тяжкого матеріального стану. Крім того, він мав борги і за комунальні послуги, так як відповідач, яка зареєстрована у його житлі, не допомагала у їх сплаті, не надавала йому довідки про доходи, а тому він був позбавлений можливості оформити субсидію. За рішеннями судів із нього також стягнуто борги за комунальні послуги. Крім того, він доглядає за своєю матір'ю, яка є людиною літнього віку та сплачує на її утримання аліменти. У 2013 році позивач отримав травму, змушений був проходити тривалий курс лікування, який потребував значних грошових коштів, які він позичав у друзів та брав кредити в банківських установах. У 2015 році позивачу призначено ІІІ групу інвалідності. Щоб погасити заборгованість із аліментів, він подарував сину мотоцикл, а відповідачу передав автомобіль, але все рівно він не зміг сплатити всю суму неустойки, її залишок становить суму у розмірі 77 727,75 грн. Крім того, розмір його пенсії складає 1 074 грн, а сума заробітку - 392 грн; знайти роботу з більшим заробітком він не може за станом свого здоров'я, яке з часом погіршується. Відповідач крім пенсії має додатковий заробіток, син після навчання також працевлаштований та отримує заробітну плату. Позивач починаючи з 2013 року і до теперішнього часу постійно знаходиться на лікарняних, проходить тривалі курси лікування, на що витрачає значні кошти.

Посилаючись на викладене, уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, позивач просив звільнити його від сплати заборгованості з аліментів у сумі 14 262,84 грн та зменшити суму неустойки за несвоєчасну сплату аліментів із 77 727,75 грн до 1 000 грн.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зменшено ОСОБА_4 розмір неустойки за виконавчим листом Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2013 року № 2-27/13 із суми 77 727,75 грн до суми 10 000 грн та звільнено від сплати боргу з аліментів за виконавчими листами Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2007 року № 2-987 та від 16 травня 2011 року № 2-611.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2016 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_5, залишено без змін рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2016 року.

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, які просить скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд не врахував підстави, визначені частиною другою статті 197 СК України, та відсутність тих фактів, на які посилалася сторона позивача в судовому засіданні. На час ухвалення судом рішення у справі були відсутні будь-які правові підстави для зменшення розміру встановленої судом неустойки. Також скаржник посилається на те, що судове рішення апеляційного суду не містить мотивувальної частини, що є порушенням ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Судувказану цивільну справу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі зібраних у справі доказів суд вважав установленим, що починаючи з 2013 року позивач після отримання травми проходив тривалі курси лікування, з приводу цього мав два оперативних втручання, стан його здоров'я погіршується, про що свідчать сім лікарняних листів у 2015 році, також у листопаді 2015 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності з рекомендаціями у працевлаштуванні без тривалого перебування на ногах. Відповідно до наказу ФОП «ОСОБА_6» від 05 листопада 2015 року позивача переведено водієм на 2-годинний робочий день.

Вказані вище обставини суд обгрунтовано вважав істотними при вирішенні питання про звільнення позивача від сплати боргу за аліментами.

При цьому суд належно оцінив ту обставину, що в період загострення проблем зі здоров'ям позивач намагався виконувати аліментні зобов'язання, про що свідчать надані довідки, тобто не ухилявся від виконання покладених обов'язків.

Разом із тим суд вважав доведеними належним чином обставини про те, що у зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивача та витратами, які він несе до цього часу з цього приводу, позивач був вимушений займати гроші в борг, про що показав свідок ОСОБА_7; позивач має кредитні зобов'язання (а. с.127); розмір пенсії позивача складає 1 074 грн, заробітної плати - 392 грн, а заробляти більше він позбавлений фізичної можливості.

Також суд надав належну оцінку тій обставині, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2013 року з позивача на користь відповідача стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів. При цьому розмір нарахованої неустойки в десятки разів перевищує суму боргу (загальна сума боргу - 13 944,04 грн, загальна сума неустойки - 109 127,45 грн).

За положеннями частини другої статті 197 СК України суд може за позовом платника аліментів повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку, що розмір нарахованої неустойки може бути зменшений відповідно до частини другої статті 196 СК України з урахуванням сімейного та матеріального стану платника аліментів.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не врахував підстави, визначені частиною другою статті 197 СК України, та відсутність тих фактів, на які посилалася сторона позивача в судовому засіданні; на час ухвалення судом рішення у справі були відсутні будь-які правові підстави для зменшення розміру встановленої судом неустойки, є безпідставними, оскільки розглядаючи зазначений позов, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, достатньо повно встановили обставини справи, правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що судове рішення апеляційного суду не містить мотивувальної частини, є помилковим та спростовується змістом оскаржуваного судового рішення, яке є достатньо повним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог ЦПК України не належить до повноважень касаційного суду.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик