Ухвала

24 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 303/5504/16-ц

провадження № 61-16349ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2016 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

2 березня 2018 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня

2016 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

у якому просив стягнути з відповідача 79 280 грн 90 коп. у відшкодування майнової шкоди та 30 000 грн - у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_1, визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, має відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду.

Заочним рішенням від 12 жовтня 2016 року Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2: 79 280 грн 90 коп. шкоди, пов'язаної з вартістю відновлювального ремонту; 1 100 грн витрат, пов'язаних з виготовленням звіту від 5 листопада 2015 року № 106/11/15 про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, а також 1 103 грн 81 коп. у відшкодування витрат зі сплати судового збору. У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Постановою від 24 січня 2018 року апеляційний суд Закарпатської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня

2016 року змінив, зменшив розмір шкоди, пов'язаної з вартістю відновлювального ремонту, з 79 280 грн 90 коп. до 29 530 грн 90 коп. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов висновку про правомірність, обґрунтованість і доведеність майнової вимоги ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у сумі 79 280 грн 90 коп., завданої пошкодженням належного йому транспортного засобу, та відшкодування у зв'язку з цим витрат з виготовлення звіту про оцінку вартості майнової шкоди.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи судове рішення у частині суми, стягненої у відшкодування майнової шкоди, виходив з правильності висновку суду першої інстанції щодо розміру майнового відшкодування, який при цьому залишив поза увагою вимоги статті 1194 Цивільного кодексу України, згідно з якими особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та не з'ясував цих обставин.

Апеляційний суд встановив факт одержання позивачем, якнайпізніше 17 серпня 2017 року, шляхом безготівкового зарахування страхового відшкодування у

сумі 49 750 грн, у зв'язку з чим відповідно до приписів статті 1192 Цивільного кодексу України ОСОБА_1 зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_2

29 530 грн 90 коп. (79 280,90-49 750).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову,

предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьоїстатті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення, прийняті

у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ним не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2016 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко