Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 720/200/16-ц

провадження № 61-34433св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 серпня 2017 року у складі головуючого-судді Вівчар Г. А. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року у складі суддів: Кулянди М. І., Владичана А. І., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі Чернівецької області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - ГУПФ України в Чернівецькій області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплаченої пенсії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ГУПФ України в Чернівецькій області посилалося на те, що 01 грудня 2007 року розпорядженням управління № 1482 відповідачу здійснено перерахунок пенсії з більшого заробітку на підставі поданих ним особисто у листопаді 2007 року довідок, виданих Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Маяк» (далі - СВК «Маяк») села Грибовка Куйбишевського району Калузької області Російської Федерації. За результатами вибіркової перевірки пенсійних справ було встановлено, що період роботи ОСОБА_4 з листопада 1983 року до листопада 1986 року у СВК «Маяк» не підтверджено, документи надані відповідачем є недостовірними, унаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 01 грудня 2007 року до 31 вересня 2014 року у розмірі 57031,67 грн, яку відповідач добровільно повернути відмовляється.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 30 червня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ГУПФ в Чернівецькій області надміру виплачену пенсію в розмірі 16473,61 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 30 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду, рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що пенсія ОСОБА_4 була перерахована добровільно, ознаки недобросовісності з боку відповідача або помилки з боку позивача відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу ГУПФ України в Чернівецькій області відхилено, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 серпня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

24 жовтня 2017 року ГУПФ України в Чернівецькій області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить прийняті у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів залишився той факт, що у результаті пред'явлення відповідачем довідок з непідтвердженою інформацію про період його роботи, управлінням здійснено помилковий перерахунок пенсії, результатом якого є переплата пенсії.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

13 грудня 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу і просив залишити її без задоволення, посилаючись на невстановлення факту недобросовісності набуття ним коштів, які є пенсійними виплатами, та наявність бездіяльності та халатності з боку позивача. Касаційна скарга містить тільки доводи про неправильну оцінку доказів судами попередніх інстанцій, що не є підставою для касаційного оскарження.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ГУПФ України в Чернівецькій області без задоволення, а судових рішень - без змін.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 09 липня 2001 року є пенсіонером та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України.

01 грудня 2007 року відповідачу на підставі розпорядження позивача від 19 листопада 2007 року № 1482 здійснено перерахунок пенсії з більшого заробітку відповідно до наданих ним довідок про розмір заробітної плати, виданих СВК «Маяк» села Грибовка Куйбишевського району Калузької області Російської Федерації від 03 вересня 2007 року № 46.

В подальшому позивач в односторонньому порядку припинив виплату пенсії в перерахованому розмірі.

За змістом частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Судами встановлено, що перерахунок пенсії ОСОБА_4 було здійснено позивачем добровільно, розмір пенсії був розрахований відповідно до вимог чинного законодавства та наданих відповідачем довідок про розмір заробітної плати, що підтверджується розпорядженням від 19 листопада 2007 року № 1482.

Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність недобросовісності з боку відповідача при зверненні до позивача з приводу перерахунку пенсії.

Суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну правову оцінку згідно зі статтями 57-60, 212-215, 303, 304, 315 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 рокув редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, врахували правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 свідомо порушив норми законодавства, а тому його дії є недобросовісними, що призвело до помилки при здійсненні перерахунку пенсії, не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими судами обставинами.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка. Також судами були враховані вказівки касаційну суду, які в силу вимог частини першої статті 417 ЦПК України є обов'язковими длясуду першої та апеляційної інстанційпід час нового розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик