Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/159/18

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Суддя Ржищівського міського суду Київської області Козіна С.М., розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, подану у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2018 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Разом із позовною заявою 08 червня 2018 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову в порядку, передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України. У заяві вказував, що відповідач не бажає повертати кошти за договором позики, що був укладений 01 грудня 2014 року, згідно умов якого останній отримав кошти у розмірі 100 000,00 грн., позика може повертатися частинами але не пізніше 01 грудня 2017 року. Станом на 31 травня 2018 року відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики від 01 грудня 2014 року. Посилаючись на ст. 151, 152 ЦПК України, позивач просив накласти арешт на майно ОСОБА_3, а саме: на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Петровського, 62.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, розглянувши заяву, вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку щодо задоволення заяви позивача про забезпечення позову згідно наступного.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову судам роз'яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Ржищівського міського суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 100 000, 00 грн.

Згідно договору позики від 01 грудня 2014 року року остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01 грудня 2017 року. Позика може повертатися частинами але не пізніше 01 грудня 2017 року. У вказані терміни кошти ОСОБА_3 не повернуті, у зв'язку з чим і виник вказаний спір.

Тобто, дійсно між сторонами виникли спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить жилий будинок, який розташований в м. Ржищів, Київської області, по вул. Петровського, 62, що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок № 186 від 30.08.2001, виданим Ржищівським комбінатом комунальних підприємств.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, практики Європейського Суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір щодо заборгованості за договором позики. Отже, враховуючи співмірність позовних вимог та вимог заяви про забезпечення позову, та те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_3, а саме: на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Кагарлицький район, м.Ржищів, вул. Петровського, 62, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, тому заява ОСОБА_2 про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов'язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст. 149-154, 157, 158, 258-260, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, подану у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Петровського, 62, власником якого на праві приватної власності є ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Ржищівським МВ МРУ МВС України в Київській області 07.08.1995.

Стягувач: ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, НОМЕР_4, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м.Києві 20.12.2007, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Боржник: ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Ржищівським МВ МРУ МВС України в Київській області 07.08.1995, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Копію ухвали направити для виконання до відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області.

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановляння незалежно від її оскарження.

Ухвалу може бути пред'явлено до виконання протягом трьох років.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Апеляційного суду Київської області через Ржищівський міський суд Київської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя