Справа № 142/258/17
Провадження № 22-ц/772/450/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 рокуСправа № 142/258/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року, постановлене суддею Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області про поновлення строку для прийняття спадкового майна, визнання спадкоємцем п'ятої черги спадкоємців за законом та про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивачки - ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі земельну ділянку площею 2,14 га, яка розташована на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син ОСОБА_4 та батько позивачки - ОСОБА_5. ОСОБА_3 вказує, що вона, разом з сестрою ОСОБА_6, є спадкоємцями п'ятої черги після смерті бабусі ОСОБА_4, а спадкоємці попередніх черг відсутні. Сестра позивача ОСОБА_6 відмовилась від спадщини, а тому єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є саме позивач ОСОБА_3

Позивач звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав на вказану земельну, однак нотаріусом було роз'яснено про неможливість у видачі свідоцтва, у зв'язку із пропуском шестимісячного строку зверненням до нотаріальної контори та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа.

Вказані обставини вимусили її звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального та матеріального права, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п.8 ч.1 Перехідних положень ЦПК України Апеляційний суд Вінницької області здійснює повноваження до утворення апеляційних судів в апеляційних округах.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4.

Суд першої інстанції вирішуючи спір, вірно виходив із того, що оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто спадщина після її смерті відкрилася до 01.01.2004 (набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року), тому при вирішенні всіх питань, які стосуються спадкового майна ОСОБА_4, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 заперечує проти застосування положень Цивільного кодексу УРСР 1963 року до спадкового майна ОСОБА_4, посилаючись на п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, відповідно до якого правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Проте судова колегія з такими доводами апеляційної скарги не погоджується, у зв'язку з наступним.

Норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 ЦК УРСР.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась до 01.07.2003, то в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

В своєму позові ОСОБА_3 вказує на те, що її батько ОСОБА_5 є сином ОСОБА_4.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

За таких обставин, як правильно вказав суд, ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 був живий, а тому, у разі якщо дійсно є сином ОСОБА_4, то за правилами ч.2 ст.529 ЦК УРСР позивач ОСОБА_3 не мала права на спадщину за законом.

Відповідно до ст.530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Виходячи з наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про віднесення її до спадкоємців п'ятої черги спадкування, оскільки Цивільним кодексом УРСР 1963 року передбачено лише дві черги спадкування, а положення ЦК України 2003 року до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані.

Щодо визнання права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2,14 га на території Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, судова колегія рахує наступне.

Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Судом встановлено, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 Піщанською державною нотаріальною конторою не заводилася, а тому суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців померлої ОСОБА_4

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивач не довела суду відповідними доказами, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини або в інший визначений Цивільним кодексом УРСР 1963 року спосіб.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, як правильно встановив суд, що ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_4 не приймав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вірно виходив із того, що позивач, всупереч ст.81 ЦПК України не довела, що ОСОБА_5 дійсно є сином ОСОБА_4, оскільки у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.11) вказано, що матір'ю ОСОБА_5 є ОСОБА_7.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_3 на постанову КМУ №55 від 27.01.2010 «Про впорядкування транслітерації українського алфавіту латиницею», якою, на її думку повинен був керуватися суд, оскільки встановлення факту родинних відносин вирішується в судовому порядку, який визначений ЦПК України.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження родинних стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позивачем не надано.

За таких обставин судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання права власності за ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, в порядку спадкування після ОСОБА_4 чи ОСОБА_5.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Суд першої інстанції правильно зробив висновок про відсутність правового значення заяви сестри позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про відмову у прийнятті спадкового майна після смерті ОСОБА_4, складеної 21.05.2016 на ім'я Піщанського районного суду Вінницької області, оскільки така заява була подана після закінчення встановленого шестимісячного строку.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, який зазначив, що з врахуванням обставин, які склалися, належним відповідачем у даній справі повинна бути сестра позивача - ОСОБА_6, однак клопотань про заміну сторони у справі позивач не заявляла.

Як вбачається з матеріалів справи сторони в судове засідання неодноразово не з'являлися, просили розглянути справу у їх відсутність. Клопотань про витребування доказів не заявляли.

В свою чергу, суд був позбавлений можливості роз'яснити позивачу наслідки невчинення ним такої процесуальної дії.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд необґрунтовано прийшов до висновку, що земельна ділянка не належала померлій ОСОБА_4 на час її смерті, оскільки державний акт був виданий вже після її смерті, заслуговує на увагу колегії суддів, однак не впливає на суть і правильність прийнятого судом рішення.

Апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не спростовують висновків суду.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та вимог процесуального права, при повному та всебічному дослідженні обставин у справі. А тому апеляційний суд вважає, що таке рішення скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Пове судове рішення складено 03 липня 2018 року.

Головуючий суддя /підпис/ М.М. Якименко

Судді: /підпис/ О.В. Ковальчук

/підпис/ С.Г. Копаничук

Відповідно до оригіналу:

Головуючий суддя М.М. Якименко