Справа № 266/3211/18
Провадження № 2/266/796/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Маріуполь Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 18.06. 2017 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, який було оформлено у вигляді розписки, яка була написана в присутності ОСОБА_3, яка виступила поручителем свого сина по вказаному договору позики. Відповідно до умов договору позики, відповідач ОСОБА_4 отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 18000,00 гривень та зобовязався у строк до 10.12.2017 року повернути вказану суму. Так, відповідачем ОСОБА_4 30.07.2017 року та 25.09.2017 року були повернуті позивачу грошові кошти у загальному розмірі 2000,00 гривень. В подальшому ані у визначений договором строк, ані до часу звернення із позовом до суду грошові кошти відповідачами повернуто не було. Просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь грошові кошти за договором позики в сумі 16000,00 гривень та судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Позивач ОСОБА_5 надав в судове засідання письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судове засідання надали заяви, в яких позовні вимоги визнали, не заперечували проти задоволення позову, розгляд справи просили проводити без їх участі.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Так судом встановлено, що 18 червня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, за умовами якого позивач позичив на строк до 10.12. 2017 року відповідачу грошові кошти в сумі 18000,00 гривень, а відповідач отримав вказані грошові кошти та зобовязався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), що підтверджується відповідною розпискою від 18.06.2017 року. (а.с. 3)

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти чи інші речі, які визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Таким чином, закон вимагає укладення письмової форми для правочину, який мав місце між сторонами.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до норм ст. 1047 ЦК України, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Окрім того, як слід з розписки ОСОБА_3 виступила поручителем та надала згоду на солідарну відповідальність по вказаному грошовому зобовязанню.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

На зворотній стороні договору позики (розписки), є позначення про отримання позивачем ОСОБА_5 грошових коштів у загальній сумі у розмірі 2000,00 гривень.

Так, перевіряючи розрахунок суми заборгованості зроблений позивачем, суд погоджується із ним та виходячи із заявлених позовних вимог сума заборгованості складає 16000,00 гривень.

Також судом встановлено та не заперечувалося відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про наявність заборгованості перед позивачем ОСОБА_2 та суми заборгованості.

Згідно ст.526, 527 ЦК України зобовязання повинно бути виконано належним чином та відповідно з умовами договору та вимог Цивільного кодексу. Боржник повинен виконати свої обовязки, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором чи законом.

За правилом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановленому договором.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобовязання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача, які регулюються умовами укладеного між сторонами договору та нормами чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, які документально підтверджені сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,12,77,81,141,263,265, 280-282,284,289 ЦПК України, ст.ст.526-527,530,553,1046,1047,1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості- задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКППП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, заборгованість за договором позики від 18.06.2017 року, у розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКППП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, по 352,40 гривень з кожного.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Федотова В. М.