АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 676/2440/17
Провадження № 22-ц/792/1085/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи Виконавчий комітет Камянець-Подільської міської ради, Комунальне підприємство Камянець-Подільської міської ради «Добробут», про виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2017 року,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про виселення.

ОСОБА_4 зазначила, що вона є наймачем квартири №7, по вул. Смотрицькій, 4, у м. Камянець-Подільському, Хмельницької області, в якій також проживає її син, ОСОБА_5 Відповідач систематично порушує правила співжиття, вчиняє сварки та бійки, застосовує насильство, спричиняє тілесні ушкодження і пошкоджує речі. Позивач зверталася зі скаргами на поведінку ОСОБА_5, однак останній не реагує на попередження працівників правоохоронних органів і продовжує неправомірні дії, що робить неможливим проживання з ним в одній квартирі.

За таких обставин ОСОБА_4 просила суд виселити ОСОБА_5 з квартири №7, по вул. Смотрицькій, 4, у м. Камянець-Подільському, Хмельницької області, без надання йому іншого жилого приміщення.

Суд залучив Виконавчий комітет Камянець-Подільської міської ради та Комунальне підприємство Камянець-Подільської міської ради «Добробут» до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2017 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_4 не довела систематичного порушення відповідачем правил співжиття та неможливості проживання з ним в одній квартирі, внаслідок чого підстави для виселення ОСОБА_5 відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дав належної оцінки доказам, які підтверджують неправомірну поведінку ОСОБА_5, а тому висновок суду про необґрунтованість позову є помилковим.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що він не вчиняв неправомірних дій, які б могли бути підставою для його виселення з квартири, а ОСОБА_4 не довела порушення ним правил співжиття.

Інші учасники справи не подали відзиви на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У звязку з цим справа підлягає перегляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_4 є наймачем квартири №7, по вул. Смотрицькій, 4, у м. Камянець-Подільському, Хмельницької області, яка належить до комунальної власності. З 2002 року ОСОБА_5 проживає в цій квартирі на правах члена сімї наймача.

Зазначені обставини визнані учасниками справи, встановлені судовим рішенням і підтверджуються письмовими доказами.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

В силу ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Отже для застосування норм ст. 116 ЖК Української РСР необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Докази у справі, зокрема: показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7; матеріали кримінальних проваджень органів досудового розслідування (а.с. 7-10), висновки судово-медичної експертизи (а.с. 11-12), - достовірно не вказують на те, що ОСОБА_5 систематично порушує правила співжиття та вчиняє неправомірні дії, а щодо нього вживалися заходи попередження або громадського впливу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов ОСОБА_4 є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Посилання ОСОБА_4 на доведеність позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 липня 2018 року.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 44