Справа № 357/2560/17 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/2385/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 10.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Сержанюка А.С., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Ярмоли О.Я., ухвалене в м. Біла Церква 19 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

В березні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, просив виділити йому у власність частку спільного майна (літ. А-1, а-1 на плані) за адресою будинок № 18-а по пров. І.Франка в м. Білій Церкві Київської області, а саме вказані приміщення за номерами згідно з технічним паспортом, виданим Комунальним підприємством «Південне бюро технічної інвентаризації» 17 липня 2016 року, загальною площею 65,6 кв.м., та припинити право спільної часткової власності на спірну нежитлову будівлю.

Заявлені вимоги мотивував тим, що він та відповідач є співвласниками кожен ? частини нежитлової будівлі по провулку І.Франка, 18-а у м. Білій Церкві.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі будівлі, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, він має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення поділу нежитлової будівлі в натурі відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом при вирішенні справи по суті не враховано вимог ст. ст. 183, 356, 358, 364, 367, 370, 372 ЦК України, зміст яких він навів. Вказував, що поділ спільного нерухомого майна та виділ в натурі частки з нього визначається субєктним складом правовідносин, а саме якщо після відповідної операції у майна залишається декілька власників, однак деякі співвласники при цьому отримали у власність окремі самостійні обєкти нерухомого майна, то в такому разі має місце виділ. У тому ж випадку, коли в результаті відповідної операції кожен співвласник отримав в натурі частку зі спільного майна, внаслідок чого припинилися відносили спільної власності, то така операція є поділом.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 прийняв спадщину після свого батька ОСОБА_4 та зареєстрував своє право на успадковану ? частку нежитлової будівлі під № 18-а по пров. І.Франка в м. Біла Церква. Дана 1/2 частка з 2010 року за рішенням господарського суду вже була виділена в натурі у володіння та користування ОСОБА_4, тобто право спільної часткової власності було припинено, а отже для позивача як спадкоємця всіх прав та обовязків ОСОБА_5, є обовязковим вже визначений порядок володіння та користування цим майном. Відсутні правові підстави для повторного поділу майна між співвласниками та виділення в натурі частки в іншому варіанті при зміні набувача на цю частку.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 листопада 2015 року ОСОБА_2 є власником ? частки нежитлової будівлі під № 18-а, що знаходиться по провулок І.Франка в м. Біла Церква Київської області, яка належала його померлому батьку ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 березня 2008 року. Нежитлова будівля загальною площею 138 кв.м., опис обєкта: шиномонтажна майстерня 17,1 кв.м., бокс автохімчистки 66,1 кв.м., бокс для заміни мастил 36,1 кв.м. (а. с. 9).

Рішенням Господарського суду Київської області від 23 лютого 2010 року у справі № 10/184-09 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про виділ частки зі спільного майна та виділення майна в натурі позов задоволено, виділено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 в натурі у володіння та користування частку зі спільного майна співвласників нежитлового приміщення по пров. І.Франка 18-а в м. Біла Церква Київської області, такі нежитлові приміщення загальною площею 53,20 кв.м.: шиномонтажну майстерню пл. 17,10 кв.м. літ. 1, бокс для заміни масла пл. 36,10 кв.м. літ. 5, нежитлові приміщення коридор пл. 3,40 кв.м. літ. 3, санвузол пл. 1,40 кв.м. літ. 4 залишено у спільному користуванні. Нежитлові приміщення загальною площею 80,0 кв.м. виділено в натурі у володіння та користування зі спільного майна співвласнику фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, а саме: душову пл. 1,00 кв.м. літ. 7, автохімчистку пл. 66,10 кв.м. літ. 2, гардероб персоналу пл. 6,60 кв.м. літ. 6, кімнату майстра, пл. 6,30 кв.м. літ. 8, а (а. с. 33 - 36).

Наведені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що питання про виділ частки зі спільного майна та поділ майна в натурі було предметом розгляду господарського суду при вирішенні спору між попереднім співвласником ? частки спірного нежитлового приміщення ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3, під час якого спір вирішено по суті та задоволено вимоги ОСОБА_4 про виділ в натурі частки зі спільного майна з конкретними приміщеннями, судом першої інстанції здійснено правомірний та обґрунтований висновок, що підстави для повторного поділу майна між співвласниками та виділ в натурі частки в іншому варіанті відсутні.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що поділ та виділ майна є різними правовими категоріями, які тягнуть за собою різні правові наслідки, оскільки у випадку перебування майна в наявності лише двох співвласників наслідки його поділу та виділу є тотожними припинення часткової власності, що і було зроблено рішенням Господарського суду Київської області від 23 лютого 2010 року при вирішенні спору між співвласниками.

Відтак помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що за вказаним судовим рішенням розподіл в натурі не був вирішений.

При цьому апеляційним судом враховано, що позивач 11 листопада 2015 року зареєстрував право власності на конкретні обєкти нерухомого майна, що буди виділені за рішенням суду попередньому власнику, зокрема шиномонтажна майстерня - 7,1 кв.м., бокс автохімчистки 66,1 кв.м., бокс для заміни мастил 36,1 кв.м., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а. с. 10).

Під час розгляду апеляційної скарги доводи позивача щодо порушення його прав полягали в тому, що відповідач чинить йому перешкоди у володінні та користуванні належними йому приміщеннями, відтак повторне виділення в натурі частки із спільного майна не є належним захистом прав позивача в разі наявності їх порушення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано вимоги наведених ним ст. ст. 183, 356, 358, 364, 367, 370, 372 ЦК України, апеляційний суд вважає, що відповідні норми матеріального права до спірних правовідносин судом було застосовано, а тому дані доводи є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 11 липня 2018 року.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Сержанюк А.С.

ОСОБА_6