Справа №487/3089/17 03.07.2018
Провадження №22-ц/784/1087/18
Єдиний унікальний номер судової справи № 487/3089/17
Провадження № 22-ц/784/1087/18
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської

області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участі позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року, постановлено головуючим суддею Шароновою Н.О. у приміщенні цього ж суду об 11 год.15 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

08 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивача зазаначав, що відповідач будучи працівником Благодійного фонду «Хесед», доглядала за його хворою дружиною, за період здійснення догляду відповідач позичала у дружини позивача, його дочки та особисто у нього кошти на загальну суму 17400 грн. В подальшому відповідач відмовилася від повернення грошових коштів в наслідок чого позивач змушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, просив про її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ч.11 ст. 129 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в розумінні положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України на підтвердження своїх вимог не надано суду боргової розписки, яка б підтверджувала укладення між сторонами договору позики в письмовій формі, оскільки з їх змісту не вбачається, що вони взагалі стосуються позивача та відповідача, так як не містять їх анкетних даних.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори позики, за умовами яких остання отримала від позивача грошові кошти на загальну суму 17400 грн. (15400 грн. та 80 дол. США) та зобов'язалася їх повернути.

Так, відповідно до розписки від 03 лютого 2017 р. відповідач отримала у борг 7700 грн. та 40 дол. США, під зобов'язання їх повернення:

березень 2017 р. - 1000 грн. та 10 дол. США; квітень 2017 р. - 1000 грн. та 10 дол. США;

травень 2017 р. - 1500 грн. та 10 дол. США; червень 2017 р. - 1500 грн. та 10 дол. США;

11 липня 2017 р. -1500 грн.; 26 липня 2017 р. - 500 грн.; 11 серпня 2017 р. - 700 грн.

Відповідно до розписки від 01 квітня 2017 р. взяла в борг 400 грн., зобов'язалася повернути 25 квітня 2017 р.

Згідно розписки від 12 квітня 2017 р.- 900 грн., зобов'язалася повернути 01 травня 2017 року.

Відповідно до розписки від 13 квітня 2017 р. - 3000 грн. та 40 доларів США, які зобов'язалася повернути 17 квітня 2017 р. - 40 дол. США, 25 квітня 2017 р. - 1000 грн., 01 травня 2017 р. -2000 грн.

Згідно розписки від 14 квітня 2017 р. відповідач отримала від позивача - 3400 грн., які зобов'язалася повернути: 25-26 квітня 2017 р. - 500 грн., 02- 03 травня 2017 р. -500 грн., 25-26 травня 2017 р. - 1000 грн., 02-03 червня 2017 р. -700 грн, 25-26 червня 2017 р. -700 грн.

Усі умови договорів позики були погоджені сторонами та викладені у відповідних розписках, підписаних ОСОБА_3 Оригінали розписок були надані позивачем і приєднані до матеріалів справи, а відтак він є позичальником коштів відповідачеві. Доказів укладання договору між ОСОБА_3 та покійною дружиною позивача чи його дочкою, матеріали справи не містять (а. с. 99-104).

При цьому, наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця) та їх надання до суду згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов'язання з повернення позики позичальником не виконано.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Таким чином, установивши, що укладені сторонами письмові договори позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, апеляційний суд приходить до висновку про виникнення між сторонами боргового зобов'язання.

Приймаючи до уваги, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми, надані позивачем оригінали розписок про отримання коштів є належними й допустимими доказами виникнення боргового зобов'язання; договори позики сторони уклали відповідно до вимог ст.1047 ЦК України; наявність у позивача оригіналів розписок згідно з положенням ч.3 ст.545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем позивачу, колегя суддів приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Відповідно до надано розрахунку сума заборгованості становить 15400 грн. та 80 дол. США.

Як пояснив у суді апеляційної інстанції позивач 40 дол. США у гривневому еквіваленті 1000 грн. Однак, такий розрахунок є невірним.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

А відтак враховуючи курс національної валюти по відношенню до долара США станом на 03 липня 2018 р. - 26.3275 за 1 грн., то сума заборгованості становить 2106 грн.20 коп.( 80 дол.США х 26.3275).

Всього, сума боргу становить 17506 грн.20 коп.( 15400 + 2106.20), яка є більшою ніж та, що просив стягнути позивач при зверненні до суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України в редакції 2004 р., ч.1 ст.13 ЦПК України в редакції 2017 р., суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За такого, з відповідача на користь позивача належить стянути суму боргу в межах заявлених позовних вимог у розмірі 17400 грн.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів виходить з того, що з урахуванням обставин даної справи, позов ОСОБА_2 слід задовольнити, стягнувши на його користь з ОСОБА_3 борг у сумі 17400 грн.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, а отже в силу п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу позову та апеляційої скарги.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1600 грн. ( 640 грн. за подачу позову до суду першої інстанії та 960 грн. за подачу апеляційної скарги).

Питання щодо порядку виконання рішення суду врегулювано ст.431 ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин та у відповідності до вимог п.4 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, документ, що посвідчує особу паспорт серія НОМЕР_1, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 17400 грн.00 коп., на користь держави судовий збір у розмірі 1600 грн.00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірової

Повний текст постанови складено 09.07.2018 року