Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 462/2418/15-ц

провадження № 61-84св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: начальник Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії», начальник управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 05 жовтня 2017 року у складі судді Палюх Н. М. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою про визнання дій боржника Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» (далі - ДАП «Львівські авіалінії») і Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Залізничний ВДВС Львівського МУЮ), які полягають у невиконанні рішення суду відповідно до статті 124 Конституції України, статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», неправомірними та зобов'язати суб'єктів оскарження - боржника ДАП «Львівські авіалінії» і Залізничний ВДВС Львівського МУЮ виконати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року у спосіб, визначений пунктом 2 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Заява мотивована тим, що 04 червня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова ухвалив рішення про стягнення з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_4 різниці середньомісячного заробітку з урахуванням індексації та компенсації в сумі 63 399,85 грн та 10 000,00 грн моральної шкоди, рішення набрало законної сили 21 липня 2015 року.

29 липня 2015 року виданий виконавчий лист. 30 вересня 2015 року Залізничний ВДВС Львівського МУЮ прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 48328283.

ОСОБА_4 вважав, що оскільки боржником є державне підприємство, рішення повинно виконуватися відповідно до пункту 2 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким передбачено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а саме: керівник відповідного органу державної виконавчої служби зобов'язаний подати до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Проте суб'єкти оскарження ігнорують ці вимоги законодавства.

Також заявник зазначав, що у державного виконавця не було підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 вересня 2015 року у зв'язку з передачею виконавчого документа до ліквідаційної комісії ДАП «Львівські авіалінії» у разі ліквідації боржника, оскільки зазначене підприємство не ліквідоване, не визнане банкрутом, отже, підстав для закінчення виконавчого провадження, передбачених пунктом 7 частини першої статті 49, частиною другою статті 67 Закону України «Про виконавче провадження», немає.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 червня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2016 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 червня 2016 року скасовано, питання за скаргою ОСОБА_4 щодо невиконання рішення суду передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У липні 2016 року ОСОБА_4 подав нову скаргу, у якій просив визнати протиправною бездіяльність ДАП «Львівські авіалінії», начальника Залізничного ВДВС Львівського МУЮ, начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виявилися у тривалому невиконанні рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року відповідно до статті 124 Конституції України, статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; скасувати постанову Залізничного ВДВС Львівського МУЮ про закінчення виконавчого провадження від 30 вересня 2015 року № 48328283; зобов'язати ДАП «Львівські авіалінії», начальника Залізничного ВДВС Львівського МУЮ, начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вище вказане рішення Залізничного районного суду м. Львова.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2017 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 жовтня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 вересня 2015 року та направленні виконавчого документа голові ліквідаційної комісії підприємства діяла відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», який визначає порядок закінчення виконавчого провадження у разі ліквідації боржника юридичної особи. Враховуючи те, що виконавчий лист на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року виданий 29 липня 2015 року, тобто після 01 січня 2013 року, у державного виконавця не було підстав для його виконання відповідно до статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Несвоєчасне вручення голові ліквідаційної комісії ДАП «Львівські авіалінії» виконавчих документів пов'язано із недобросовісними діями останніх, які відмовлялися їх отримувати, що не позбавляє заявника права звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 05 жовтня 2017 року скасовано та постановлено нову ухвалу.

Скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження (реєстраційний номер 48328283) від 30 вересня 2015 року.

Зобов'язано посадових осіб Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області вжити заходів для виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року.

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що державний виконавець не виконав вимоги пункту 7 частини першої статті 49, статті 67 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення виконавчого документа ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку, а тому закінчення виконавчого провадження на підставі цих норм неможливе. Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що виконавче провадження № 48328283 стосується виконання судового рішення від 04 червня 2015 року, яке набрало чинності 21 липня 2015 року, а тому зазначене судове рішення не підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а підлягає виконанню в загальному порядку - відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 05 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року, забезпечити виконання рішення суду від 04 червня 2015 року. В іншій частині судові рішення не оскаржуються та в касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», не забезпечили виконання судового рішення, що набрало законної сили та не виконане протягом тривалого часу.

У лютому 2018 року Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд. Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Так, у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року) (далі - справа Іванов), ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу та вказав, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв'язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту.

Рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі № 46852/13 «Бурмич та інші проти України» є продовженням пілотного рішення у справі Іванов. У цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що в рамках процедури пілотного рішення одним із найважливіших завдань є спонукання держави-відповідача до запровадження засобу юридичного захисту для всіх потерпілих від системного порушення, а відповідальність за надання відшкодування обов'язково покладатиметься на національні органи влади.

Суд встановив, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року у справі № 462/2418/15-ц стягнуто з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_4 різницю середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації в сумі 63 399,85 грн та 10 000,00 грн моральної шкоди.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 21 липня 2015 року.

На підставі виконавчого листа від 29 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Залізничного ВДВС Львівського МУЮ про примусове виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року, яке набрало законної сили 21 липня 2015 року.

Залізничним ВДВС Львівського МУЮ 05 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48328283 з примусового виконання вказаного судового рішення про стягнення з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_4 63 399,85 грн середнього заробітку з урахуванням індексації і компенсації та 10 000,00 грн моральної шкоди.

При здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 462/2418/15-ц, виданого 29 липня 2015 року, про стягнення з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_4 різниці середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації в сумі 63 399,85 грн та 10 000,00 грн моральної шкоди державний виконавець Гудковська Н. С. встановила, що 03 листопада 2011 року Міністерством інфраструктури України прийнято рішення про припинення юридичної особи шляхом ліквідації ДАП «Львівські авіалінії» (наказ від 03 листопада 2011 року № 496), оскільки останній є його учасником.

ДАП «Львівські авіалінії» з 14 листопада 2011 року перебуває у стані припинення юридичної особи шляхом ліквідації, про що відображено у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Оголошення про початок процедури ліквідації надруковано в газеті «Голос України» від 18 листопада 2011 року № 217. Ліквідатором ДАП «Львівські авіалінії» призначений ОСОБА_6

Міністерство інфраструктури України згідно з наказом від 15 січня 2014 року № 17 внесло зміни до наказу від 03 листопада 2011 року № 496, в якому абзац перший пункту 2 наказу Міністерства інфраструктури України від 03 листопада 2011 року № 496 «Про припинення шляхом ліквідації ДАП «Львівські авіалінії» викладено у такій редакції: ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - голова ліквідаційної комісії».

Наказом Міністерства інфраструктури України від 16 лютого 2015 року № 60 на посаду голови ліквідаційної комісії ДАП «Львівські авіалінії» призначений ОСОБА_8

30 вересня 2015 року державний виконавець Залізничного ВДВС Львівського МУЮ Гудковська Н. С. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 48328283 на підставі пункту 2 статті 67, пункту 7 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку із ліквідацією боржника ДАП «Львівські авіалінії».

Відмовляючи у задоволенні скарги щодо виконання рішення суду на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суди попередніх інстанцій виходили з того, що виконавче провадження № 48328283 стосується виконання судового рішення від 04 червня 2015 року, яке набрало законної сили 21 липня 2015 року, а тому зазначене судове рішення не підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а підлягає виконанню в загальному порядку - відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначені висновки судів є помилковими та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у частині першій статті 2 передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною першою статті 3 названого Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що при виконанні судових рішень про задоволення позовних вимог до державних органів, гарантом виступає саме держава Україна. Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» регулює ті випадки, коли здійснюється стягнення з державних органів, установ та підприємств, а тому є спеціальним та його норми мають пріоритет у випадку не врегулювання будь-яких питань з виконання таких судових рішень.

Основними умовами для застосування Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є відкрите виконавче провадження та невиконання судового рішення протягом шести місяців (стаття 4 цього Закону)

Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про незастосування Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду апеляційної інстанції змінити.

Керуючись статтями 400, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року змінити.

Зобов'язати Залізничний відділ державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області вжити заходів для виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року з урахуванням Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В іншій частині ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик