Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 522/8444/17

провадження № 61-30011св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), ПророкаВ. В.

Фаловської І. М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2017 року, у складі судді Тарасова А. В., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року, у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме:

1. Факт наявності особистого немайнового права будь-яким законним шляхом захищати вітчизну, Україну, її незалежність та територіальну цілісність - в тому числі шляхом встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, надати Україні грошову суму в розмірі, як мінімум 3,2 мільярди доларів США вкрай необхідних саме зараз для скріплення її обороноздатності і безпеки.

2. Факт повної відсутності події будь-якого злочину, передбаченого статтею 190 КК України (шахрайства), що виражається, виключно, в отриманні майна з умовою виконання будь-якого зобов'язання без наявності у особи, яка це майно отримала, мети ще в момент заволодіння цим майном, привласнити його, не виконуючи зобов'язання, з умовою виконання котрого це майно було отримане.

3. Факт відсутності в обвинуваченнях в скоєнні будь-якого злочину, передбаченого статтею 190 КК України (шахрайства).

4. Факт явної і повної незаконності всіх, без виключення, обвинувачень, висунутих у кримінальній справі, розгляд якої привів до певного зриву реалізації Програми розвитку транзитно-транспортного потенціалу (ПРТТПУ, і до неотримання Україною іноземних інвестицій у розмірі, як мінімум, 3,2 (три цілих дві десятих) мільярди доларів США.

5. Факт того, що крім іншого вираження, корупція в правоохоронних і судових органах України виражається в приховуванні корупційних діянь одних корупціонерів іншими.

6. Факт того, що корупційне приховування корупційних діянь одних українських корупціонерів іншими викликане страхом українських корупціонерів перед викриттям їх корупційних діянь.

7. Факт того, що страх українських корупціонерів перед викриттям їх корупційних діянь є настільки великим, що українські корупціонери приховують всі корупційні діяння, навіть, незнайомих українських корупціонерів.

8. Факт того, що всі корупційні діяння всіх корумпованих осіб України, в усій їх сукупності, були би неможливими без загальної взаємної підтримки один одного всіх, без винятку, корупціонерів України, без створеного і підтримуваного ними того почуття вседозволеності і безкарності всіх корупційних діянь, яке ще недавно панувало (і в деяких осередках ще панує) в українській державі і в українському суспільстві.

9. Факт того, що всі, без винятку, українські корупціонери є винними в повному зриві реалізації ПРТТПУ, створення і реалізації інших частин програми «Door-to-door» - і в неотриманні Україною упущеної вигоди в розмірі, як мінімум, 3,2 (три цілих і дві десятих) мільярди доларів США.

10. Факт того, що не тільки агресори, не тільки сепаратисти, - але й всі, без винятку українські корупціонери, - є винними в війні на Донбасі, в тих людських втратах і в тих матеріальних збитках, які Україна вже нанесла і продовжує нести від цієї війни.

11. Факт того, що, виключно, з вини всіх, без винятку, українських корупціонерів є порушеним цивільне право заявника користуватися новими автомобільними шляхами і залізницями, новими залізничними об'єктами, новими терміналами портів і аеропортів, модернізованими старими, удосконаленими транспортними розв'язками України, які Україна отримала би в разі реалізації ПРТТПУ, створення і реалізації інших частин програми «Door-to-door», отримання Україною на це іноземних інвестицій у розмірі, як мінімум, 3,2 (три цілих і дві десятих) мільярди доларів США.

12. Факт того, що дане порушення вказаних вище цивільних прав сталося від того, що, виключно, з вини всіх, без винятку, українських корупціонерів Україна не одержала іноземних інвестицій у розмірі, як мінімум, 3,2 (три цілих і дві десятих) мільярди доларів США, які мала би одержати за звичайних обставин, якби вказані вище мої цивільні права не було порушено.

13. Факт того, що захищаючи інтереси України у вигляді прохання встановити факт, що має юридичне значення, щодо обов'язку всіх, без винятку, українських корупціонерів, повністю відшкодувати Україні не отриману нею, виключно, з їх вини упущену вигоду в розмірі, як мінімум, 3,2 (три цілих і дві десятих) мільярди доларів США, - заявник захищає свої інтереси та порушені права.

14. Факт того, що законним правовим підґрунтям для прийняття законного, обґрунтованого, справедливого судового рішення по даній заяві, - крім інших положень діючого законодавства України, - є положення статті 22 Цивільного Кодексу України.

15. Факт того, що всі, без винятку, корупціонери України зобов'язані відшкодувати України не отриману нею, виключно, з їх вини, упущену вигоду у розмірі, як мінімум, 3,2 (три цілих і дві десятих) мільярди доларів США.

16. Факт того, що в разі встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, вказаних в даній заяві, на підставі цих фактів підлягають відчуженню в дохід Української Держави все, без винятку, майно, всі, без винятку, грошові кошти, які належать всім, без винятку, українськими корупціонерам, яких визнано корупціонерами згідно діючого законодавства України.

17. Факт того, що представники будь-яких державних органів України і будь-яких органів прокуратури України не можуть бути і не є заінтересованими особами в справі.

18. Факт того, що слідчий, співробітники прокуратури України, судді суду першої інстанції, які розглядали кримінальну справу не можуть бути і не є заінтересованими особами справі по розгляду даної моєї заяви.

19. Факт того, що заінтересованими особами в справі по розгляду даної моєї заяви всі, без виключення, справжні патріоти України (ветерани і воїни АТО, волонтери та інші).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року, у відкритті провадження відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що на виконання вимог ухвали про залишення заяви ОСОБА_4 без розгляду, останнім подано уточнену заяву, зі змісту якої вбачається, що заявник просив розглянути таку заяву саме в порядку окремого провадження. Дослідивши зміст вимог заяви ОСОБА_4, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати постановлені у справі ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають обставинами справи. Більшість перелічених заявником фактів, що мають юридичне значення, є загальновідомими та загальновизнаними, а тому не потребують доказування.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 травня 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 234, частини другої статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення судами оскаржуваних ухвал) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_4 вказував, що від встановлення перелічених у ній фактів, що мають юридичне значення, залежить отримання Україною грошової допомоги. Водночас, заява не містить пояснень того, чим обумовлюється необхідність встановлення перелічених у заяві фактів саме для ОСОБА_4

Відповідно до частини четвертої статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення судами оскаржуваних ухвал) передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Згідно пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення судами оскаржуваних ухвал), суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, встановивши, що вимоги заяви, які містяться у пунктах 1, 5, 6, 7, 8, 10 стосуються встановлення фактів, що не мають юридичного значення; факти, про які зазначено у пунктах 2-4, 9, 11 та 12 заяви, можуть бути встановлені виключно в межах відповідного кримінального провадження; вимоги, що містяться у пунктах 13-16 заяви свідчать про існування спору про право; а вимоги зазначені у пунктах 17-19 не є вимогами про встановлення факту, та є процесуальним клопотанням, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська