Справа № 462/1800/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/5864/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 06 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з позовом, в якому зазначив, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 03.11.2006 року був укладений кредитний договір 36355cred. Згідно договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 2500,00 дол.США на термін до 05.11.2007 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Позивач умови договору виконав. Відповідач не надавав своєчасно кошти для погашення кредиту, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом станом на 23.02.2016р. у розмірі 10 035 дол.США, яка складається з наступного 1900,10 дол.США заборгованість за кредитом, 8135,71 дол.США заборгованість по процентам за користування кредитом. Судовим наказом Залізничного районного суду м.Львова від 08.10.2007 року стягнута сума 6646,03 дол.США., залишок заборгованості становить 1144,51 дол. В забезпечення виконання зобов'язання за договором був укладений договір поруки з поручителем ОСОБА_3, яка є солідарним боржником у кредитних правовідносинах. Просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 1144,51 дол. США, що за курсом станом на 23.02.2016 р. становить 30 913, 22 грн.

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив предстаник ПАТ КБ «Приватбанк» Сокуренко Є.С. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Відмовляючи в задоволенні позову, суд посилався на те, що позивачем не доведений розмір заборгованості, справа вже розглядалась судами та позивачем пропущений строк позовної давності. Однак такий висновок суду на думку апелянта є незаконним. Звертає увагу, що застосувуючи з власносї ініціативи строк позовної давності без заяви відповідача, суд не врахував положення чинного законодавства та правову позицію висловлену у Постанові ВСУ від 24.06.2015 року у справі №6-738цс15, що є неприпустим. Крім цього, суд не дав належної оцінки умовам кредитного договору, а саме п.5.6 де сторонами погоджено і встановлено строк позовної давності 5 років, а відтак банк звернувся з позовом в межах строку позовної давності. Щодо наявності рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 січня 2013 року про стягнення заборгованості, то апелянт зазначає, що суд не врахував правову позицію ВСУ викладену в постанові від 23 вересня 2015 року №6-120цс15 у якій зазгачано, що наявність рішення не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК. Відтак, суд першої інстанції належним чином не дослідив та не врахував, що позивач має право на стягнення заборгованості у вигляді донарахованих відсотків та користування кредитними коштами, дійшовши передчасного висновку про відмову у позові. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом втановлено, що 03.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір 36355 cred (далі Договір). (а.с.11-12).

Відповідно до умов Договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов»язався надати відповідачу кредит в розмірі 2 500,00 доларів США на термін до 05.11.2007 року, а відповідач ОСОБА_4 зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, визначеному умовами кредитного договору.

Банк свої зобов»язання виконав, а відповідач не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості за кредитом внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 10 035,81 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1 900,10 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 8 135,71 доларів США.

Судовим наказом Залізничного районного суду м.Львова від 08.10.2007 року задоволено стягнення в сумі 2 245,27 доларів США та сума 6 646,03 долари США стягнута рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 14.01.2013 року за яким з відповідачів на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 1 144,51 долар США. (а.с.4,5).

В забезпечення виконання зобов»язань за Договором 03.11.2006 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки. (а.с.13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір про стягнення заборгованості вже був предметом судового розгляду, окрім цього позивач пропустив строк три роки звернення до суду та не надав відповідного розрахунку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки на час постановлення рішення, тобто на 06.07.2017 року без відповідної заяви відповідача по справі наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 Цивільного кодексу України (далі ЦК) не застосовуються. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-25цс/15, а також відображена у п.31 постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року у редакції постанови ВССУ №7 від 07.02.2014 року.

Пунктом 5.6 Договору передбачено, що сторонами встановлено та погоджено строк позовної давності по вимогах про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом, винагородою та пенею-5 років. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 14.01.2013 року перервано строк позовної давності, який не пропущено позивачем при зверненні в суд 01.04.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, комісії, пені, суд першої інстанції не звернув уваги на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-120 цс/15 відповідно до якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами Договору та ЦК.

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачі по справі не надали суду доказів сплати заборгованості.

У відповідності до частини першої, третьої статті 1049 ЦК позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що позивач має право на стягнення заборгованості у вигляді донарахованих відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити, стягнувши суму заборгованості за відсотками з відповідача ОСОБА_4 та відмовити у солідарному стягненні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з підстав припинення договору поруки згідно ст.559 ч.4 ЦК.

Відповідно до ст. 559 ч.4 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 січня 2013 року відповідно до якого стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором від 03.11.2006 року в розмірі 6646,03 дол.США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 14.01.2013 року становить 53 101 грн. 78 коп. колегія суддів вважає, що договір поруки позивача та ОСОБА_3 припинив свою дію з 14.01.2013 року.

Відповідно до ст. 376 ч.1 п.4 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 06 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_4 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за відсотками за період з 25 червня 2012 року по 14 січня 2013 року в сумі 1 144,51 дол. США, що становить 30 913, 22 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 2 893, 80 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 червня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота