АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/855/18 Номер провадження 22-ц/786/1479/18Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2018 року у складі головуючого судді Самсонової О.А.

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись на факт прострочення боржника, просив про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.01.2013 року в сумі 23996 грн. 76 коп., яка складається із 162,80 грн. заборгованості за кредитом, 18215,07 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 4000 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1118,89 грн. штрафу (процентна складова), та понесених судових витрат у розмірі 1762 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право звернення до суду виникло у позивача з вересня 2014 року і з цього часу розпочався перебіг трирічного строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, який сплинув на час звернення позивача до суду із вказаним позовом.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції з мотивів однобічності та неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалення по справі нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов та уклали кредитний договір у належній формі, на виконання умов якого відповідач отримав кредитний ліміт на кредитну карту та активно користувався нею, що підтверджується випискою про рух коштів. Банк звернувся до суду в межах строків загальної позовної давності у 3 роки, оскільки термін дії отриманої відповідачем кредитної карти № НОМЕР_1 встановлено до 07/2017 року, відповідач протягом 04.01.2013 року - 22.06.2014 року частково погашав кредит, останній платіж здійснив 22.06.2014 року, що свідчить про переривання перебігу позовної давності, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3, заперечуючи доводи апеляційної скарги за їх безпідставністю, просить відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2018 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту першому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального справа (стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що 04 січня 2013 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної ОСОБА_3, між сторонами було укладено договір № б/н, який за своєю правовою природою є договором приєднання (стаття 634 ЦК України) та разом із даною заявою, Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, за умовами якого ОСОБА_3 було надано платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, заборгованість за яким становить 162 грн. 80 коп.

Станом на 31.12.2017 року на дану заборгованість за кредитом - 162,80 грн. банком нараховано проценти - 18215,07 грн., комісію - 4000 грн. та неустойку (штраф) - 1618,89 грн., що разом складає 23996,76 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04 січня 2013 року загальною сумою 23996,76 грн., суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно виходив з того, що на час звернення позивача до суду з даним позовом - 14 лютого 2018 року сплинув строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем по справі, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові.

Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим фактичним обставинам справи та ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо початку перебігу позовної давності висновків суду першої інстанції не спростовують.

За загальними правилами статей 256, 257, 258, 261 ЦК України перебіг загальної - тривалістю у три роки і спеціальної - в один рік позовної давності, у межах якого кредитодавець може звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, процентів та неустойки (штрафу, пені), починається від дня, коли він довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання - зі спливом строку виконання, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Оскільки договір сторін встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами (шляхом внесення щомісячного обов'язкового платежу - 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості) та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування (строку дії кредитної картки) право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, а відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04.01.2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_3, станом на 31.12.2017 р., останній платіж за кредитним договором було здійснено боржником 22.06.2014 р., а заборгованість за кредитом у сумі 162,80 грн., що виникла 30.05.2014 р., вважається простроченою з 30.09.2014 р., отже, з вересня 2014 року у позивача виникло право на захист порушеного права з повернення кредиту у судовому порядку і з цього часу розпочався перебіг трирічного строку позовної давності до вимог про стягнення боргу за кредитом.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (статті 1054, 1048, 1050 ЦК України).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Саме з моменту прострочення боржника й до закінчення строку кредитування в межах позовної давності кредитор має право на одержання процентів за кредитом.

Встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 14 лютого 2018 року - після спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом та після закінчення строку кредитування (строку дії картки), зі спливом якого право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, отже, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами позивача, включно з вимогою за процентами, є правильним.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги позивача, що відлік позовної давності у спірних правовідносинах починається після закінчення строку дії картки є безпідставними, оскільки зобов'язання боржника з повернення кредиту у сумі 162,80 грн. та сплати процентів за кредитом визначено щомісячними обов'язковими платежами, останній з яких відповідно до умов договору мав бути здійснений у серпні 2014 року.

Внесення позичальником коштів у погашення чергових щомісячних платежів з 05 вересня 2013 року по 22 червня 2014 року не є свідченням переривання перебігу позовної давності по відношенню до зобов'язання, простроченого з вересня 2014 року.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу).

Таким чином, встановивши факт пропуску позивачем позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування позовної давності та відмову у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» з цих підстав.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис С.Б. Бутенко

Судді: підпис О.І. Обідіна

підпис Л.М. Хіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко