П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 566/1238/17

Провадження № 22-ц/787/1163/2018

Головуючий суддя у суді 1 інстанції: Феськов П.В.

Дата і місце ухвалення судом 1 інстанції рішення: 19.04.2018 р. у смт. Млинів Рівненської області

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шеремет А.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Млинівського районного суду від 19 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року в суд звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 з 600 гривень до 900 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи його, посилалася на збільшення витрат на дитину, а саме здорожчання рівня життя та підвищення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв'язку з чим розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, не є достатнім для задоволення її потреб. Наведені обставини вважає підставою для збільшення розміру аліментів.

У подальшому ОСОБА_3 збільшила розмір позовних вимог, остаточно вимагаючи стягнути аліменти в розмірі 930 гривень щомісячно.

Рішенням Млинівського районного суду від 19 квітня 2018 року позов задоволено частково:

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; жителя с. Пугачівка Млинівського району Рівненської області; РНОКПП НОМЕР_1; паспорт серії НОМЕР_3, що виданий Млинівським РС УДМС України в Рівненській області 04.03.2015 року) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2; жителя с. Іванівка Млинівського району Рівненської області; РНОКПП НОМЕР_2; паспорт серії НОМЕР_4, що виданий Млинівським РС УДМС України в Рівненській області 04.03.2015 року) на утримання дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у визначеній рішенням Млинівського районного суду від 3 червня 2014 року сумі 600 гривень, до 930 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з відповідача в дохід держави 640 гривень судового збору.

До визначеного судом розміру аліментів вирішено застосувати індексацію відповідно до закону.

На рішення суду ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, де посилається на його незаконність та необґрунтованість, які фактично полягали у неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права та невідповідності висновків обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалось про неврахування судом вимог ч. 1 ст. 192 СК України щодо стану здоров'я платника аліментів. Між тим, з поданих ним доказів вбачається значне погіршення стану його здоров'я. Протягом 2018 року він тричі перебував на стаціонарному лікуванні Млинівської центральної районної лікарні з діагнозом "Порушення функції кінцівки". По причині втрати працездатності він не може працевлаштуватися. На даний час вирішується питання про надання йому інвалідності.

Має на утриманні брата - інваліда ІІ групи, який потребує постійного догляду та додаткових витрат, що стверджується довідкою Млинівської селищної ради від 4 травня 2018 року, яку не було надано до суду першої інстанції, оскільки була ним отримана після ухвалення оскаржуваного рішення.

Крім того, позивачем не доведено погіршення стану здоров'я дитини. Надана медична довідка містить лише рекомендацію про направлення дочки на консультацію до Рівненської обласної лікарні.

Також вказував про помилкове застосування судом ст. 182 СК України, тоді як до застосування підлягала ст. 192 СК України.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з такого.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції правильно виходив з його доведеності та обґрунтованості, оскільки відповідач, як батько, зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину. З часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також витрати на її утримання, що були підставою для збільшення розміру аліментів.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Млинівського районного суду від 3 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_5, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 01.04.2014 року і до досягнення дочкою повноліття. Дане рішення звернуто до примусового виконання (а.с. 9-9, зв.).

9 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено шлюб, на підставі якого позивач змінила своє прізвище з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3", що стверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 09.02.2015 року, вчинений а/з №2 (а.с.8).

Встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Дочка часто хворіє та потребує постійного лікування, з огляду на що позивач несе додаткові витрати на медичні препарати.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, та ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини.

З дня присудження аліментів минуло більше чотирьох років, їх розмір на час виникнення спірних відносин між сторонами вбачається меншим за мінімальний, що передбачений ч.2 ст. 182 СК України, а витрати на утримання дитини значно збільшились. Отже, позивач звернулась до суду, з урахуванням уточнених обстави, з вимогою про збільшення розміру аліментів до 930 гривень щомісяця.

Відповідно до цієї вимоги закону мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Роз'яснення абз. четвертого п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказують, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років становить 1860 гривень.

За таких обставин та з урахуванням рівності прав й обов'язків обох батьків на дитину районний суд зробив належний і обґрунтований висновок про те, що 1/2 частина від прожиткового мінімум для дитини від 6 років на час вирішення спірних правовідносин та ухвалення рішення повинна складати 930 гривень.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано збільшив розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання спільної дочки, визначивши їх розмір у 930 гривень щомісячно.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість сплачувати аліменти у розмірі, присудженому судом, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Як правильно зазначив суд, батьки дитини повинні забезпечити для неї утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно.

Аргументи автора скарги про те, що він не працює та не має доходів, а також має на утриманні брата з обмеженою дієздатністю, не можуть бути підставою для звільнення його від обов'язку утримувати доньку в необхідному та достатньому для забезпечення її гармонійного розвитку обсязі.

Відповідач є працездатним, який, за наявності відповідного наміру для того, має змогу працевлаштуватися і одержувати певні доходи.

Із епікризу №1084 Млинівської ЦРЛ видно, що платник аліментів лікувався протягом часу з 22.03.2018 року по 31.03.2018 року в неврологічному відділенні Млинівської ЦРЛ з діагнозом: "Остеохондроз шийно-грудного відділу хребта. Клиновидна деформація Th6 - Th 7 з лівобічним плечево-лопатковим периартрозом, вторинним радикулярним С4-С6 зліва та больовим синдромом. S-подібний сколіоз ГВХ І ст. Дефартроз лівого ключично-акроміального зчленування. Дефартроз лівого плечового суглобу ІІ-ІІІ ст., комбінована контрактура, больовий синдром. Виражене порушення СДФ лівої верхньої кінцівки, помірне - хребта".

Між тим, вбачається, що зазначеним епікризом будь-яких обмежень для праці йому встановлено не було, тобто він є працездатним та має змогу отримувати доходи і утримувати неповнолітню дочку (а.с. 62).

Щодо решти доводів апеляційної скарги, то вони спростовуються правильністю висновків суду.

В силу правил ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_2 судові витрати слід віднести на його рахунок.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Млинівського районного суду від 19 квітня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: