УХВАЛА

про самовідвід

06.07.2018 року Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартьянова С.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та поновлення на черзі, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та поновлення на черзі.

Суддя Мартьянова С.М. заявила самовідвід з підстав того, що представником позивача ОСОБА_1 є гр. ОСОБА_2, котра згідно ухвали Львівської міської рада № 2666 від 16 листопада 2017 року, якою внесені зміни до ухвали міської ради від 02 березня 2017 року № 1580 «Про затвердження списку присяжних районних судів м. Львова», перебуває в числі присяжних та неодноразово брала участь у розгляді справ у Франківському районному суді м.Львова.

Частиною другою ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Відповідно до ухвали Львівської міської рада № 2666 від 16 листопада 2017 року внесено зміни до ухвали міської ради від 02 березня 2017 року № 1580 «Про затвердження списку присяжних районних судів м. Львова», виклавши додаток у новій редакції до списку присяжних Франківського районного суду м. Львова додано ОСОБА_2.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Частиною першою ст. 36 ЦПК України встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

Згідно ч. 3 ст. 36 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно ч.1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Приймаючи рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у праві «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обовязкові для врахування судами України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно із ч. 9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відтак, з метою виключення підстав та мотивів учасників судового провадження для сумніву у безсторонності, уникнення в подальшому сумнівів щодо неупередженості чи обєктивності розгляду справи, забезпечення законності судових рішень, недопущення тяганини у розгляді, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення самовідводу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.36, 39, 40 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

самовідвід судді Мартьянової С.М. при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та поновлення на черзі - задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Мартьянова С.М.