Дата документу 26.06.2018
Справа №320/5808/17
Провадження №2-п/320/9/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді: Бахаєва І.М.,

за участі секретаря: Фурсової Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі заяву відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон» про перегляд заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду № 320/5808/17 від 23.11.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів ,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів

23.11.2017 Мелітопольським міськрайонним судом по вищевказаній цивільній справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» були задоволені в повному обсязі. Визнано договір фінансового лізингу № 000802 від 14 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», в особі представника ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності № 20 від 08 січня 2014 року, разом з додатками 1,2,3 недійсним. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 суму авансового платежу у розмірі 36 000 гривень 00 копійок та касову операцію в розмірі 432 гривні 00 копійок, а також судовий збір на користь держави в розмірі 1280 грн. 00 коп.

15.12.2017 директор ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» - ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення суду від 23 листопада 2017 року по цивільній справі № 320/5808/17, яка вмотивована тим, що недійсність договору обумовлена відсутністю його нотаріального посвідчення. При цьому, відповідач вважає, що виходячи з ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, а також особливостей, встановлених параграфом 6, ст. ст. 806,807, 808,809 ЦК України і ЗУ «Про фінансовий лізінг» до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 628 ЦК України. Таким чином, відповідач вважає, що правова позиція Верховного Суду України є такою, що суперечить чинному законодавству України, а тому при винесенні рішення необхідно було застосувати абз. 2 ч. 1 ст. 360 7 ЦК України та відступити від правової позиції Верховного Суду України. Крім того, суд визнав несправедливим деякі умови оскаржуваного договору, але при цьому не дійшов висновку про те, зміну яких інших положень договору зумовить визнання недійсним зазначених пунктів. Також, неправомірним відповідач вважає рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 432 грн. банківської комісії. Стосовно поважності причин неявки у судове засідання, то відповідач вказує, що він не був присутній у ньому оскільки у запереченнях просив розглянути справу за його відсутності, однак суд цього не врахував та виніс заочне рішення. На підставі викладеного просить скасувати заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду № 320/5808/17 від 23.11.2017 року та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

У судове засідання представник відповідача не зявився, у заяві про перегляд заочного рішення просить розглянути заяву за його відсутності.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та дату проведення судового засідання до суду не зявився, про що свідчить підпис уповноваженої особи на повідомленні поро вручення поштового відправлення, заяв та клопотань від нього не надходило.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України,в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали заяви, доводи вказані в заяві відповідача, прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

23.11.2017 Мелітопольським міськрайонним судом по вищевказаній цивільній справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» були задоволені в повному обсязі. Визнано договір фінансового лізингу № 000802 від 14 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», в особі представника ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності № 20 від 08 січня 2014 року, разом з додатками 1,2,3 недійсним. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 суму авансового платежу у розмірі 36 000 гривень 00 копійок та касову операцію в розмірі 432 гривні 00 копійок, а також судовий збір на користь держави в розмірі 1280 грн. 00 коп.

Відповідач просить скасувати зазначене вище рішення мотивуючи це тим, що вимога про нотаріальне посвідчення договору не стосується договору лізінгу, який було укладено між сторонами, недійсність частини договору не має наслідком визнання його всього недійсним, стягнення з відповідача комісії банку є неправомірним, а відповідач не зявився у судове засідання, оскільки запереченнях просив суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 284 Цивільного кодексу України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою; 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Виходячи з наведеного, підставами перегляду заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача, та наявність істотних доказів по справі в обґрунтування заперечень вимог позивача. За відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення.

Суд вважає, що хоча відповідач дійсно просив у запереченнях розглядати справу за його відсутності, що не було враховано судом при винесенні рішення, однак в заяві про перегляд заочного рішення відсутні посилання на будь-які докази, які мають істотне значення для справи, які не були досліджені судом при винесенні заочного рішення.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що відсутні підстави для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 287, 288 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон» про перегляд заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду № 320/5808/17 від 23.11.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - залишити без задоволення.

Розяснити положення ч. 4ст. 287 ЦПК України, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ