Номер провадження: 22-ц/785/3923/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Лопотан В.І.,

представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року (суддя Михайлюк О.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань,

встановив:

26 грудня 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг в сумі 35 000 грн.

Позивач посилався на те, що 09 лютого 2016 року передав відповідачу грошову суму в розмірі 35 000,00 грн. для виконання ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1, в строк до 01 червня 2016 року.

Про отримання коштів та зобовязання виконати ремонтні роботи відповідач власноручно склав на імя позивача розписку, але ОСОБА_3 ухиляється від виконання ремонтних робіт та від повернення отриманої на їх проведення грошової суми.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року позов ОСОБА_5 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 35 000,00 грн. - в рахунок відшкодування суми боргу; 1610,00 грн. - в рахунок відшкодування інфляційних витрат; 598,35 грн. - в рахунок відшкодування трьох відсотків річних з простроченої суми; а всього 37 208,35 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року вищевказане заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань скасовано.

Позивач надав заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, справу розглянути в його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час, місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року позов ОСОБА_5 було також задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 35 000,00 грн. - в рахунок відшкодування суми боргу; 1 610,00 грн. - в рахунок відшкодування інфляційних витрат; 598,35 грн. - в рахунок відшкодування трьох відсотків річних з простроченої суми; а всього 37 208, 35 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вищевказане судове рішення та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 кошти у розмірі 35 000 грн., що підтверджується відповідною розпискою, а тому зобовязаний повернути вказані кошти у тому ж розмірі, а також 1 610,00 грн. - в рахунок відшкодування інфляційних витрат та 598,35 грн. - в рахунок відшкодування трьох відсотків річних з простроченої суми.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 лютого 2016 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 35 000,00 грн. для виконання ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_2, в строк до 01 червня 2016 року.

Про отримання коштів та зобовязання виконати ремонтні роботи ОСОБА_3 власноручно склав на імя ОСОБА_5 відповідну розписку.

Однак, в подальшому відповідач ухилився від виконання ремонтних робіт, а також відмовився повернути позивачу отриману на їх проведення грошову суму, що змусило позивача звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки він є законним і таким, що підтверджується письмовими доказами, які маються в матеріалах справи.

Так, у відповідності до ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, згідно якого станом на 25.12.2016 року інфляційні витрати складають 1610,00 грн., три відсотки річних з простроченої суми складають 598,35 грн., та які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 повністю виконав ремонтні роботи, освоїв всі отримані ним кошти, а тому не повинен позивачу повертати неіснуючий борг, то вони є необгрунтованими, оскільки наявність боргу відповідача перед позивачем підтверджується оригіналом розписки про отримання боргу, яку суду надав позивач (а.с.23).

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_3 та його представника про те, що він виконав всі роботи в квартирі позивача, надавши суду при цьому фототаблиці, то останні не можуть свідчити про виконання робіт саме на 35000 грн., про повернення яких заявлено у позові, оскільки суд позбавлений можливості встановити, які роботи були виконані відповідачем, а які іншими особами. Крім того, суд також позбавлений можливості встановити, які роботи були виконані до отримання вказаних коштів, а які після цього.

Проведення судової будівельно-технічної експертизи в даному випадку також не дасть відповіді на ці питання, оскільки вони є правовими, а не будівельно-технічними. Між тим, клопотання про проведення вказаної експертизи суду заявлено не було.

Як зазначив позивач в суді апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_3 дійсно виконував ремонті роботи в його квартирі, однак за ці роботи позивач повністю розрахувався з відповідачем. Однак, на отримані 35 000 грн. відповідач зовсім робіт не виконував і не повернув кошти позивачу.

Зазначені доводи позивача не спростовані матеріалами справи, а тому не можуть бути покладені в основу рішення, як то передбачено ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3, які підтверджені ним та його представником в суді апеляційної інстанції, про те, що в лютому 2016 року ОСОБА_3 не міг писати розписку про отримання грошових коштів, оскільки в грудні 2015 року після отриманої травми потрапив в реанімаційне відділення.

Такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з наступного:

по-перше: згідно матеріалів справи ОСОБА_3 отримав травму лише в грудні 2016 року, а не в грудні 2015 року, що підтверджено ним особисто в апеляційній скарзі (а.с.85), та що свідчить про його можливість писати розписку в лютому 2016 року;

по-друге: вказана розписка не спростована матеріалами справи, відповідачем ОСОБА_3 і його представником адвокатом ОСОБА_4, на даний час є чинною і її наявність у позивача свідчить про те, що відповідач не розрахувався з позивачем за отримані кошти у розмірі 35 000 грн.

Та обставина, що відповідач на даний час є тяжко хворим, не є підставою для відмови в позові, а може бути підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 35 000,00 грн. - в рахунок відшкодування суми боргу; 1610,00 грн. - в рахунок відшкодування інфляційних витрат; 598,35 грн. - в рахунок відшкодування трьох відсотків річних з простроченої суми; а всього 37 208,35 грн.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність присудження стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, як то було передбачено ст. 88 ЦПК України, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи, що відповідач є інвалідом 2 групи (а.с.54), то судовий збір у сумі 551,20 грн., сплачений ОСОБА_5 за подачу позовної заяви, слід компенсувати ОСОБА_5 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, як то передбачено ч.6 ст. 141 ЦПК України.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що при відкритті провадження у справі порушені правила підсудності, є безпідставними, так як згідно довідки Відділу АДР ГУ ДМС України в Одеській області12.01.2017 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, що в Малиновському районі м. Одеси (а.с.10).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У звязку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити, та абзац третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції: «Судовий збір у сумі 551,20 грн., сплачений ОСОБА_5 за подачу позовної заяви, компенсувати ОСОБА_5 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4. ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«Судовий збір у сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одну гривню), сплачений ОСОБА_5 за подачу позовної заяви, компенсувати ОСОБА_5 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 09.07.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_6

ОСОБА_2