АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4501/17 22-ц/774/1086/К/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 липня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 215/4501/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 лютого 2018 року, яке постановлено суддею Коноваленко М.І. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 27 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину за заповітом,в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла його мати, ОСОБА_4, після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, яка приходиться онукою померлій ОСОБА_4, звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та ними було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом в рівних частках на будинок АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що він самостійно здійснював догляд за матір'ю, яка потребувала сторонньої допомоги, в силу похилого віку (1926 року народження), тяжких хвороб, що підтверджується довідкою про одержання ним компенсації на надання соціальних послуг; виникала потреба додаткових витрат протягом п'яти років по утриманню та догляду, по похованню ОСОБА_4, а також витрати по утриманню спадкового майна, які в загальній сумі склали 57632 грн. Відповідач, хоча і проживала разом з ним, відмовилась від догляду, як за ним, у зв'язку з його хворобою, так і за померлою ОСОБА_4, а перед смертю останньої взагалі переїхала жити в іншу місцевість. Також вказує, що померла ОСОБА_4 самостійно не могла підписувати заповіт, тому як втратила зір та була обмежена в русі, про що зазначено в тексті заповіту в присутності двох свідків та підписаного свідком.

На підставі наведеного позивач просив суд, на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України, усунути відповідача від права на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, у зв'язку з її відмовою по догляду та похованню спадкодавця, відмовою в підтримці спадкового будинку.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, при ухваленні рішення судом не враховано та не надано належної оцінки тому, що відповідач по справі відмовилась від догляду та похованню спадкодавця, яка через похилий вік тяжко хворіла, потребувала догляду та перебувала у безпорадному стані.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 лютого 2018 року, та визначено, що, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 яка приходилась позивачу ОСОБА_1 матір'ю, відповідачу ОСОБА_2 - бабою.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_4 заповіла спадкове майно - жилий будинок АДРЕСА_1, позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2, яку позивач та відповідач прийняли після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4, отримавши 01.03.2013 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.5).

Ухвалюючи рішення про відмову задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з відсутності порушень з боку відповідача ОСОБА_2 оспорюваного позивачем ОСОБА_1 права на спадкове майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері і т.д.

Згідно абз.2 ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

При ухваленні рішення про усунення від спадкування враховується, що окремо закон виділяє усунення від спадкування особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5 ст. 1224 ЦК України). Цей потенційний спадкоємець також усувається від права на спадкування за законом, але на відміну від осіб, зазначених у ч. 3 та 4, щодо яких закон говорить про безумовну втрату права на спадкування у разі встановлення певних фактів, він визнається негідним спадкоємцем на розсуд суду. Іншими словами, навіть у випадку встановлення у судовому засіданні зазначених у ч. 5 обставин усунення особи від спадкування є виключною прерогативою суду. Таке вирішення питання викликано складністю однозначного тлумачення термінів "ухилення від надання допомоги спадкодавцеві", "тяжка хвороба" та "безпорадний стан спадкодавця".

На думку колегії суддів, виходячи з аналізу вищезазначених норм закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем по справі, відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, не було доведено факту ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_4, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 самостійно утримує та виховує трьох малолітніх дітей: ОСОБА_10. ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4, єдиний її дохід складав 130 гривень соціальної допомоги на кожну дитину, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що відсутній факт ухилення відповідача ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцю через неможливість її надання.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач по справі відмовилась від догляду та похованню спадкодавця, оскільки позивачем, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, ст.ст. 12,81 ЦПК України, не доведено належними та допустими доказами того, що відповідач мала можливість доглядати та нести витрати по утриманню та похованню спадкодавця, проте ухилялась від обов'язку щодо надання такої допомоги. Натомість судом першої інстанції встановлено, та позивачем не спростовано, що ОСОБА_2 самостійно утримує та виховує трьох малолітніх дітей, єдиний її дохід складав 130 гривень соціальної допомоги на кожну дитину, що слугувало причиною її переїзду в сільську місцевість на постійне місце проживання 04.07.2009 року до баби ОСОБА_9 (а.с.75).

На підставі зібраних у справі доказів суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідача відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідача від надання спадкодавцю ОСОБА_4 допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини та потребу померлої ОСОБА_4 у такій допомозі саме зі сторони онуки ОСОБА_2 - відповідача по справі за умови надання допомоги позивачем ОСОБА_1

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: