Справа № 137/1574/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача адвоката ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.04.2011 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4100 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні просив позов задовольнити мотивуючи тим, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг. Зауважує, що між відповідачем і банком було укладено договір який ніким не оспорений, а отже є всі правові підстави для стягення заборгованості з відповідача. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контрозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи в справі не проводились. Додатково зауважує, що тарифи зазначені в памятці клієнта, яка існує в єдиному примірнику, яку отримав відповідач разом із кредитною карткою у спеціальному конверті. Стосовно розрахунку сторони відповідача послався на відсутність спеціальної освіти у представника відповідача, як на некомпетентність останнього при проведенні розрахунків заборгованості за кредитом. Вказані позиції викладено представником позивача у відповіді на відзив (а.с. 115-123).
Позивач ОСОБА_4 до судового засідання не зявився, натомість його представник адвокат ОСОБА_2 уповноважений представляє інтереси останнього на підставі договору на здійснення представництва в суді від 07.12.2017 р. (а.с. 48) у судовому засіданні позов визнав частково та погодився на стягнення заборгованості у розмірі 1655 грн заборгованість за кредитом та 2567,37 грн. - заборгованість за користування кредитом, про що і надав свій письмовий відзив на позовну заяву. З Зазначив, що позивачем до суду не надано документу, котрий би посвідчував отримання відповідачем під підпис памятки, яка містить тарифи і умови кредитування, умов і правил надання кредитних послуг. Позивачем не надано до суду належних у допустимих доказів, які підтверджували б , що саме долучені до позовної заяви Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе відповідач зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту. Просив позов задовольнити частково та стягнути судовий збір пропорційно до розміру позовних вимог. (а.с. 105-107). Просив долучити до матеріалів справи копію свої трудової книжки на спростування тверджень представника позивача на відсутність спеціальних знань при проведенні розрахунків заборгованості за кредитом (а.с. 135).
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.
Так, судом встановлено, що 22.04.2011 р. ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4100 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується підписаною відповідачем заявою, в якій він також засвідчив про своє ознайомлення та згоду із Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 6-7).
З матеріалів справи видно, що на виконання умов договору, позивач надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Також, встановлено, що ОСОБА_4, отримавши кредитну карту 4149**** **** 4838, постійно користувався кредитними коштами, що підтверджується наданою банком випискою по картковому рахунку (а.с. 127-131).
Заборгованість за кредитом становить 1655.38 грн., що відповідає розрахунку, наведеному в позовній заяві та не заперечується стороною відповідача (а.с. 4-5).
Наявність обовязку відповідача, щодо сплати передбачена ч.1 ст. 1054 ЦК України. Однак, враховуючи, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували б, що саме долучені до позовної заяви умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці умови мав на увазі відповідач підписуючи заяву позичальника, відтак розмір відсотків має обраховуватись, виходячи з положень ч.1 ст. 1048 та ч.2 ст. 1054 ЦК України, за якими, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національно банку України.
Витягом з офіційного інтернет-видавництва Національного Банку наведені ставки за період 01.03.2014 р. 31.08.2017 р. (а.с. 108).
А відтак, являється вірними розрахунки представника позивача, згідно яких загальна сума по відсотках складає - 874, 51+1692,86 = 2567,37 грн. (а.с. 106).
Згідно із ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року визначено, що згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.
У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року визначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Відповідно до ч. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Представником , ПАТ КБ «Приватбанк» заявлено вимогу про стягнення 3400 грн. заборгованості, яка включає в себе заборгованість по комісії та пені, штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентної складової) 1758.99 грн.
Оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності, одночасне застосування є неприпустимим.
Сторони за договором передбачали, що у разі порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань більше ніж на 30 днів банком нараховується штраф за формулою «500 грн. + 5% від заборгованості за кредитом".
Оскільки заборгованість за кредитом становить 4222,75 грн., тому 5% від зазначеної суми, буде становити 211,14 грн.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 141, 209,258-259, 263-268 ЦПК України,
Позов задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя : Гопкін П. В.