Справа № 474/475/18
Провадження №2-з/474/1/18
У Х В А Л А

про повернення заяви про забезпечення позову

23.05.18р.

Суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області Фасій В.В. розглянувши заяву Приватного підприємства «Виробничо комерційне підприємство «Каро» в особі директора ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної знищенням майбутнього врожаю 2018р., в сумі 323852,07 грн.

Одночасно з предявленням позову позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок по вул. Центральній, 16 с. Новомиколаївське Врадіївського району Миколаївської області, що перебуває, як зазначає заявник в особистій власності відповідача ОСОБА_2, згідно електронної декларації, та автомобіль марки «ВАЗ 2110», 2007р.в., що належить відповідачу ОСОБА_3, як зазначає заявник, згідно цієї ж електронної декларації, вартістю за даними інформаційного сайту подібних автомобілів - 78300 грн. Заяву просить задовольнити з огляду на те, що внаслідок протиправної поведінки відповідачів по знищенню врожаю, він вважає, що існує висока ймовірність здійснення відповідачами відчуження цього майна, щоб уникнути звернення стягнення на нього, а це може значно утруднити виконання рішення суду, зробити це неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями п.1 ч.1, ч.3 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У клопотанні про забезпечення позову заявник також повинен зазначити предмет позову та обґрунтування необхідності його забезпечення, інші відомості потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, позивачем до заяви про забезпечення позову не надано правовстановлюючих документів (інших належних доказів) на майно на яке він просить накласти арешт, з яких би вбачалося, що відповідачі є власниками цього майна, - ОСОБА_2 власником житлового будинку саме по вул. Центральній, 16 с. Новомиколаївське та ОСОБА_3. власником автомобіля марки «ВАЗ 2110», 2007р.в. .

Також в заяві не зазначено та не надано доказів щодо характеристики майна та його вартості, для належного виконання ухвали суду в разі задоволення заяви про забезпечення позову.

Не містить таких даних і надана позивачем електронна декларація ОСОБА_2, в якій наявна лише вказівка на належність їй житлового будинку, який знаходиться в населеному пункті с. Новомиколаївське, без зазначення його адреси (назви вулиці, номера будинку (домоволодіння)), як ідентифікатора обєкта нерухомого майна, та у поданому позивачем документі є зашифрованою, як конфеденційна, а також яка містить лише вказівку на належність ОСОБА_3 автомобіля, його марку, та рік випуску, без зазначення його державного номерного знаку, номеру кузову, які є способами ідентифікації транспортного засобу. Та витяг з інформаційного сайту «RST» про вартість ряду подібних за родовими ознаками транспортних засобів.

При цьому саме лише посилання в заяві на ймовірність ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не дає підстави для вирішення заяви.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про повернення заяви про забезпечення позову заявнику, на підставі ч.9 ст. 153 ЦПК України.

Керуючись, ст.ст. 149-150, 153, 259, 260, 293, 353, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву Приватного підприємства «Виробничо комерційне підприємство «Каро» в особі директора ОСОБА_1 про забезпечення позову - повернути заявнику

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В.Фасій