Справа № 464/7911/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5526/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Савуляка Р.В.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника позивача Чижова І.З., представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2017 року у справі за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 14677 заборгованості по орендній платі.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 4134 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесульного права. Ухвалюючи рішення, суд невірно встановив факт того, що між сторонами існують правовідносини відповідно до договору оренди нежитлових приміщень від 12.03.2009 року та відповідно до яких існує зобов'язання , виконання якого вимагає позивач. Звертає увагу, що відповідно до п.4.1 строк договору було встановлено до 12.03.2012 року. 20.03.2012 року листом №2302/-вих-972 позивач повідомив відповідача про відмову у продовженні строку оренди, припинення договірних відносин та заявлено вимогу про необхідність погашення заборгованості по орендній платі за період чинності договору. За таких обставин відповідно до п.п.4.1, 4.8 Договору про оренду нежитлових приміщень та з врахуванням ч.2 ст.763 та ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини між сторонами припинилися з 12.03.2012 року, а відтак існування зобов'язання після припинення договору виключається. Однак суд першої інстанції не врахував дані обставини, що свідчить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задововоленні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача Чижович І.З., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 13.03.2009 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР та ОСОБА_4 укладено Договір оренди нерухомого майна № С-7037-9 (далі Договір) (а.с.9-11).

Відповідно до п.1 Договору орендодавець на підставі Наказу управління комунальної власності № 22-А від 10.03.2009 року передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (далі об»єкт оренди), що знаходиться на балансі ЛКП «Затишне», (далі балансоутримувач).

Об»єктом оренди є приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 21,9 м2.

Договір укладений на термін з 13.03.2009 року до 12.03.2012 року та в подальшому такий був продовжений ( а.с.9-12).

30.11.2009 року між сторонами Договору укладено додаткову угоду № С-7037-9 (Д-9) від 30.11.2009 року, якою передбачено розмір орендної плати. ( а.с.73).

Згідно п.7.2 Договору відповідач ОСОБА_4 зобов»язана сплачувати орендну плату своєчасно та в повному обсязі. Пунктом 5.2 Договору зазначено, що орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця у встановленому нормативними документами власника майна порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач всупереч умовам укладеного договору та вимогам законодавчих актів взяті на себе зобов»язання в повному обсязі не виконала.

Відповідно до довідки про заборгованість № 4-2302-1347 від 07.10.2016 року заборгованість ОСОБА_4 за Договором С-7037-9 від 30.03.2009 року, площа 21,9 кв.м перед відповідачем по сплаті орендних платежів за період з 01.02.2015 року по 31.08.2016 року становить 14 677,68 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним по справі доказам та прийняв законне рішення.

За змістом ст. 18 ч.3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов»язаний вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.19 вище названого Закону орендар за користування об»єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Колегія суддів не приймає до уваги пояснення представника відповідача про те, що Договір оренди припинено з 20.03.2012 року на підставі листа № 2302-вих.972, яким позивач повідомляв про відмову у продовженні строку Договору оренди через несплату орендної плати. ОСОБА_5 № 4-2302-1347 від 07.10.16 року вбачається, що оплата згідно Договору від ОСОБА_4 надходила після 20.03.2012 року, останній платіж в сумі 2567,55 грн. надійшов 01.03.2015 року. Фактично приміщення було повернуто відповідачем орендодавцю-позивачу по справі 26.05.2017 року, що підтверджується актом прийняття-здачі (а.с.145).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору або вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскаржуване рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Згідно ст.375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процессуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст. 389, 391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 червня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Р.В.Савуляк