РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в особі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі судового засідання Сафроновій К.В., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу № 242/1876/17 (провадження № 2/242/273/18)

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: Донецька область, м. Селидове, смт. Гостре, вул. Спортивна, 8/2) до Відділу освіти Селидівської міської ради (, адреса: Донецька область, м. Селидове, вул. Нагорна, 36), третя особа начальник Відділу освіти Селидівської міської ради ОСОБА_4 (адреса: Донецька область, м. Селидове, вул. Нагорна, 36), Державна казначейська служба України в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Селидовому Донецької області (адреса: Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, 41-а) про визнання наказів про дисциплінарні стягнення недійсними, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання наказів про дисциплінарні стягнення недійсними, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому зазначила, що вона в 2015 році наказом відповідача була призначена на посаду директора Селидівської вечірньої (змінної) загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11. З листопада 2015 року начальник відділу освіти почала упереджено ставитися до неї, що виразилося у проведенні постійних перевірок діяльності школи, накладенні дисциплінарних стягнень. Наказом відповідача від 15.03.2017 року № 129 їй оголошено догану за підсумками комплексної перевірки роботи школи; наказом від 04.04.2017 року № 162 їй оголошено догану за незадовільну організацію навчально-виховного процесу у навчальному закладі та наказом відповідача від 05.05.2017 року № 59-к її звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин своїх посадових обовязків. Вважає вказані накази такими, що не відповідають вимогам закону та просить їх скасувати. Наказ щодо звільнення вважає незаконним через те, що до неї одночасно було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани та звільнення. На підставі цього просить визнати накази відповідача про притягнення її до дисциплінарної відповідальності такими, що не відповідають вимогам закону; наказ про звільнення її з посади визнати незаконним та скасувати його; поновити її на посаді директора Селидівської вечірньої (змінної) загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В подальшому позивач надала уточнену позовну заяву, в якій, окрім первинних позовних вимог, зазначила, що на теперішній час вона перебуває у вимушеному прогулі, а тому відповідач повинен сплатити на її користь заробітну плату через незаконне звільнення у розмірі 40 039,41 грн.

Представником відповідача надано суду письмові заперечення, в яких зазначено, що відповідач заперечує проти позову, оскільки в період з 01.09.2015 року по 05.05.2017 року позивачем систематично порушувалась організація навчально-виховного процесу в закладі, ведення обовязкової ділової документації. За дані порушення трудової дисципліни до позивача застосовувалися заходи дисциплінарної відповідальності, а саме: 16.11.2015 року позивачу оголошено догану за порушення вимог ст. 10 Закону України «Про відпустки» та перевищення повноважень; 16.12.2016 року оголошено догану за підсумками перевірки організації навчально-виховного процесу в закладі; 15.03.2017 року оголошено догану за підсумками комплексної перевірки, якою роботу школи визначено незадовільною; 04.04.2017 року оголошено догану за незадовільну управлінську діяльність. Після останнього стягнення відділ освіти звернувся до Селидівської міської організації профспілки працівників освіти і науки України щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади та 28.04.2017 року повідомленням за № 17 надано згоду на звільнення позивача з посади директора за систематичне невиконання без поважних причин своїх посадових обовязків, тому позивача було звільнено 05.05.2017 року на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що звільнення позивача відбулося відповідно до норм КЗпП України. Просить відмовити у задоволенні позову.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

При судовому розгляді позивач надала суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій окрім первинних уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 93 425,29 грн., обчисливши його за формулою - 13 346,47 грн. (середня заробітна плата) Х 7 місяців.

В судовому засіданні позивач пояснила, що вона по переведенню була призначена директором Селидівської вечірньої (змінної) загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11, але з листопада 2015 року почалися перевірки. Вони виконували навчальний план, нарікань з боку керівництва СІК-82 не було. Обовязки завгоспу були покладені на неї, оскільки сам завгосп перебувала в приміщенні за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Маяковського, 10. При перевірках було виявлено порушення, але вони були своєчасно усунуті. Перевірки почалися після того, як вчитель ОСОБА_6 почала писати скарги. Під час комплексної перевірки у лютому 2017 року було виявлено незначні порушення та оголошено догану. Після цього було декілька наказів про стягнення за один і той же факт порушення. Підтримала уточнені позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що навчальний заклад є специфічний, оскільки постійно відбуваються зміни в складі учнів. Оцінки не були скориговані безпідставно. Підтримав доводи позивача та просить уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти задоволення позовних вимог, послались на викладені письмові заперечення. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні третя особа заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважає, що звільнення позивача з посади проведено відповідно до законодавства. Доповнила, що школу за рішенням міської ради було ліквідовано та внесено відповідні записи до державного реєстру. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, відомості про вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18 травня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі, тобто до набрання чинності новим ЦПК України, а тому з урахуванням вказаних Перехідних положень, суд розглядає дану цивільну справу за нормами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18 грудня 2017 року розгляд справи постановлено проводити у спрощеному позовному провадженні.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Наказом відділу освіти міської ради від 25 серпня 2015 року № 200-к «Про переведення ОСОБА_1А.» ОСОБА_1 переведено з посади директора Гострівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24 м. Селидового на посаду директора вечірньої (змінної) загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 м. Селидового з 01.09.2015 року.

Наказом відділу освіти міської ради від 16.11.2015 року № 405 ОСОБА_1 оголошено догану за порушення вимог ст. 10 Закону України «Про відпустки» та перевищення своїх повноважень.

Із пояснювальною ОСОБА_1 від 13.11.2015 року, що стала підставою для наказу, вбачається, що вона надала відпустку педагогічному працівнику навчального закладу без погодження з начальником відділу освіти.

Наказом відділу освіти міської ради від 16.11.2016 року № 484 ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обовязків. Підстава: акт за підсумками перевірки організації навчально-виховного процесу від 10.11.2016 року, пояснювальна ОСОБА_1 від 16.11.2016 року.

Актом за підсумками перевірки організації навчально-виховного процесу від 10.11.2016 року встановлено, що план роботи закладу на 2015-2016 навчальний рік повністю відповідає плану роботи на 2016-2017 навчальний рік; допущені помилки в нумерації наказів; несвоєчасне ознайомлення працівників школи з наказами; не вірне оформлення заміни уроків відсутніх вчителів у класних журналах; обсяг методичних заходів не відповідає його плануванню.

Пояснювальною від 11.11.2016 року та доповненням до неї від 16.11.2016 року ОСОБА_1 частково визнала вину у допущених порушеннях, пославшись на брак часу у звязку з тим, що вона виконує обовязки заступника директора з навчально-методичної роботи, секретаря-друкарки та завгоспа школи.

Наказом відділу освіти міської ради від 11.01.2017 року призначено проведення комплексної перевірки Селидівської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 Селидівської міської ради Донецької області з 07.02.2017 року по 21.02.2017 року.

З довідки за результатами комплексної перевірки Селидівської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 Селидівської міської ради Донецької області від 06.03.2017 року вбачається, що було виявлено штучне коригування семестрових оцінок; використання пострадянських методів та прийомів; перспективний план курсової перепідготовки виконується на 75%; відсутність постійного учнівського контингенту; виправлення в календарних планах.

Наказом відділу освіти міської ради від 15.03.2017 року № 129 ОСОБА_1 оголошено догану за незадовільну організацію навчально-виховного процесу в навчальному закладі.

Наказом відділу освіти міської ради від 15.03.2017 року № 130 визначено провести перевірку відпрацювання робочого часу педагогічними працівниками Селидівської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 Селидівської міської ради Донецької області за період січень березень 2017 року.

Довідкою за підсумками проведення навчальних занять вчителями-предметниками (за період з 10.01.2017 року по 23.03.2017 року) від 27.03.2017 року було виявлено незадовільний рівень організації навчально-виховного процесу, а також на нераціональне використання бюджетних коштів: відсутність зошитів з роботами учнів за І семестр 2016-2017 н.р.; прізвища учнів на письмових роботах не відповідають журнальним спискам учнів; педагогічними працівниками не виконані державні навчальні програми з багатьох предметів інваріативної частини навчального плану; виявлено не відпрацювання годинного навантаження. Запропоновано здійснити утримання бюджетних коштів.

Наказом відділу освіти міської ради від 04.04.2017 року № 162 ОСОБА_1 оголошено догану за незадовільну управлінську діяльність та наказано здійснити утримання для відшкодування витрат за не проведені навчальні заняття.

З клопотання начальника відділу освіти Селидівської міської ради від 04.04.2017 року № 01-4-435, адресоване Селидівській міській організації профспілки працівників освіти і науки України, вбачається, що протягом останніх років (2016, 2017) були виявлені систематичні порушення в організації навчально-виховного процесу та веденні обовязкової документації директором Селидівської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 Селидівської міської ради Донецької області ОСОБА_1, за що їй було оголошено догани (16.11.2016 року, 15.03.2017 року та 04.04.2017 року), тому відділ освіти просить надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади директора Селидівської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 Селидівської міської ради Донецької області за систематичне невиконання без поважних причин своїх посадових обовязків, визначених Статутом школи, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

З повідомлення Селидівської міської організації профспілки працівників освіти і науки України від 28.04.2017 року № 17 вбачається, що президія ради Селидівської міської організації профспілки працівників освіти і науки України ухвалила рішення одноголосно дати згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади директора Селидівської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 Селидівської міської ради Донецької області за систематичне невиконання без поважних причин своїх посадових обовязків, визначених Статутом школи, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Наказом відділу освіти міської ради від 05 травня 2017 року № 59-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Селидівської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 Селидівської міської ради Донецької області 12.05.2017 року за систематичне невиконання без поважних причин своїх посадових обовязків, покладених на нього трудовим договором та визначених Статуом школи, п. 3 ст. 40 КЗпП України.

З повідомлення Красноармійської місцевої прокуратури від 08.06.2017 року № (05-89) 6938 вих-17 вбачається, що заява начальника відділу освіти Селидівської міської ради за фактом внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, зареєстровано в ЄРДР за № 0000088 від 08.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

V. Оцінка суду.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

З оскаржуваного наказу відповідача від 05.05.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1А.» вбачається, що підставами для прийняття такого рішення є: догана за неналежне виконання своїх посадових обовязків (наказ від 16.11.2016 року № 484); догана за незадовільну організацію навчально-виховного процесу в навчальному закладі (наказ від 15.03.2017 року № 129); догана за незадовільну управлінську діяльність (наказ від 04.04.2017 року № 162) та згода президії ради Селидівської міської організації профспілки працівників освіти та науки України від 26.04.2017 року, протокол № 30/2.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, надає роботодавцю право розірвати трудовий договір за умови, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Тобто, застосувати п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можна для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення.

Відповідно до Статуту Селидівської вечірньої (змінної) загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 Селидівської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 23.09.2015 року № 6/66-1546, керівництво закладом здійснює його директор (п. 7.1), який відповідно до п. 7.3 цього Статуту: здійснює керівництво педагогічним колективом, забезпечує раціональний добір і розстановку кадрів, створює необхідні умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників; організовує навчально-виховний процес відповідно до робочих навчальних планів і програм, затверджених Міністерством освіти і науки; забезпечує контроль за виконанням навчальних планів і програм, якістю знань, умінь та навичок учнів; відповідає за дотримання вимог Державного стандарту загальної середньої освіти, за якість і ефективність роботи педагогічного колективу; розпоряджається у встановленому порядку майном закладу; підтримує ініціативи щодо вдосконалення системи навчання та виховання, заохочення до творчих пошуків роботи педагогів; видає у межах своєї компетенції накази та розпорядження і контролює їх виконання; створює умови для проведення навчального процесу, надає навчальні та наочні посібники, технічні засоби, підручники тощо.

За ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Стаття 148 КЗпП України, зазначає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше 6 (шести) місяців з дня вчинення проступку.

Із викладеного слідує, що у разі вчинення працівником порушення трудової дисципліни, то власник або уповноважений ним орган застосовує тільки одне стягнення або догану, або звільнення, оскільки за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ч. 2 ст. 149 КЗпП України).

Із матеріалів справ, які були досліджені в судовому засіданні, вбачається, що за порушення трудової дисципліни (акт від 10.11.2016 року) позивачу оголошено догану (наказ від 16.11.2016 року); за незадовільну організацію навчально-виховного процесу в навчальному закладі (довідка від 06.03.2017 року) оголошено догану (наказ 15.03.2017 року).

Згідно ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Із матеріалів дисциплінарного провадження, що стали підставою для наказу від 04.04.2017 року № 162, вбачається, що під час комплексної перевірки навчального закладу в період з 07.02.2017 року по 21.02.2017 року було виявлено, зокрема: відсутність зошитів з роботами учнів; прізвища учнів на письмових роботах не відповідають журнальним спискам учнів; педагогічними працівниками не виконані державні навчальні програми з багатьох предметів інваріативної частини навчального плану; виявлено не відпрацювання годинного навантаження, тобто ці порушення трудової дисципліни вже було враховано при оголошенні догани наказом від 15.03.2017 року, але в порушення вимог КЗпП України відповідач ініціював повторну перевірку частково з тих самих питань й повторно наказом 04.04.2017 року оголошує догану за одне й те саме порушення, тому наказ від 04.04.2017 року не може вважатися правомірним.

Відповідно до п. 23 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Із цього слідує, що після накладення стягнення 04.04.2017 року позивач мав вчинити інше порушення трудової дисципліни, за яке повинно бути накладено нове, інше стягнення у вигляді звільнення, а тому дії відповідача щодо застосування догани, отримання згоди на її звільнення та подальше звільнення позивача з посади за одне й те саме порушення, свідчать про застосування до ОСОБА_1 подвійного стягнення догану та звільнення, що є порушенням ст. 148, 149 КЗпП. Доказів вчинення іншого порушення трудової дисципліни в період з 04.04.2017 року по 05.05.2017 року відповідачем не надано, а тому звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України є таким, що здійснено без законної підстави.

Рішенням Селидівської міської ради від 29.11.2017 року № 7/26-836 вирішено припинити юридичну особу, Селидівську вечірню (змінну) загальноосвітню школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 Селидівської міської ради Донецької області, шляхом ліквідації з 01 лютого 2018 року.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань Селидівська вечірня (змінна) загальноосвітня школа ІІ-ІІІ ступенів № 11 Селидівської міської ради Донецької області, як юридична особа припинена 20.03.23018 року.

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ст. 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу.

Розяснення цієї норми викладено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами України» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від І квітня 1994 р. та № 18 від 26 жовтня 1995 p.

Відповідно до Статуту Селидівської вечірньої (змінної) загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 11 Селидівської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 23.09.2015 року № 6/66-1546, школа знаходиться у комунальній формі власності Селидівської міської ради (п. 1.1) та засновником навчального закладу є Селидівська міська рада (п. 1.4).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 з наступними змінами, суд, для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходить з заробітної плати позивача за останні два місяці, що передували звільненню.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 93 425,29 грн., який було обраховано наступним чином: 13 346,47 грн. (середня заробітна плата) Х 7 місяців.

Проте з таким висновком позивача суд не погоджується, у звязку з тим, що відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Із наданих довідок про отриману заробітну плату вбачається, що позивач відпрацював повні місяці у лютому 2017 року та березні 2017 року (квітень 2017 року судом не приймається до уваги, оскільки в квітні позивач відпрацювала частково тільки 11 днів через подальшу тимчасову непрацездатність), а тому саме лютий березень 2017 року суд бере для визначення середньою заробітної плати.

Так, у лютому 2017 року позивачу було нараховано 8 352,17 грн., а у березні 2017 року 9 811,80 грн. Кількість робочих днів у цим місцях складає по 20 днів кожний, тому середньоденна заробітна плата позивача становить: (8 352,17 грн. + 9 811,80 грн.) / (20 днів + 20 днів) = 454,1 грн.

У звязку з тим, що звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України було в судовому засіданні встановлено таким, що здійснено без законної підстави, тому їй підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який складає: кількість робочих днів 2017 року з 13.05.2017 року (час звільнення) + кількість робочих днів 2018 року по 02.07.2018 року (час ухвалення рішення) Х середньоденну заробітну плату, тобто (160 днів + 123 днів) Х 454,1 грн. = 128 510,3 грн.

Повно і всебічно зясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України було визнано таким, що здійснено без законної підстави, але, приймаючи до уваги, що поновити позивача на посаді неможливо у звязку з ліквідацією підприємства, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з Селидівської міської ради на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 128 510,3 грн. та визнання її звільненої на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацію підприємства, а у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивача відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, тому його слід стягнути з відповідача у розмірі 1 285,10 грн.

Керуючись ст.ст. 40 ч. 1 п. 1, 147, 147-1, 148, 149,235, 240-1 КЗпП України, ст.ст. 133, 141, 259, 264, 265, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: Донецька область, м. Селидове, смт. Гостре, вул. Спортивна, 8/2) до Відділу освіти Селидівської міської ради (, адреса: Донецька область, м. Селидове, вул. Нагорна, 36), Селидівської міської ради (, адреса: Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, 8), треті особи начальник Відділу освіти Селидівської міської ради ОСОБА_4 (адреса: Донецька область, м. Селидове, вул. Нагорна, 36), Державна казначейська служба України в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Селидовому Донецької області (адреса: Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, 41-а) про визнання наказів про дисциплінарні стягнення недійсними, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Селидівської міської ради (, адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, 8) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 128 510 (сто двадцять вісім тисяч пятсот десять) грн. 30 коп. та вважати її звільненою з 12.05.2017 року на підставі ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середньої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, у розмірі 5 903 (пять тисяч девятсот три) грн. 30 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Селидівської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 1 285 (одна тисяча двісті вісімдесят пять) грн. 10 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через міський суд (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України повний текст судового рішення буде складено протягом пяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Повний текст судового рішення складено 06 липня 2018 року.

Суддя Владимирська І.М.