Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 203/908/16-ц

провадження № 61-17251св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Лесько А.О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу АрсеньєваАнастасія Анатоліївна, Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Арсеньєва Анастасія Анатоліївна, Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4, ОСОБА_7, на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2017 року у складі судді Карпенка С. Ф. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від

11 квітня 2017 року у складі колегії суддів Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Арсеньєва А. Н., Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її рідний брат ОСОБА_9, після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_1. Спадкоємців першої черги за законом після померлого ОСОБА_9 не має. Позивач, як спадкоємець другої черги 15 грудня 2015 року звернулась до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та довідалась, що 04 вересня 2015 року ОСОБА_9 склав на ім'я відповідача заповіт, який посвідчила приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Арсеньєва А. Н. Оскільки перед смертю її брат тяжко хворів, вважає що зазначений заповіт є недійсним, у зв'язку з тим, що він не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня

2017 року зупинено провадження у цивільній справі № 203/908/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Арсеньєва А. А., Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, до набрання законної сили судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/16327/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, що діє в інтересах недієздатної

ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф'євої О. Ю., Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори про визнання правочинів (довіреностей) та заяви про прийняття спадщини недійсними.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська розглядається справа № 201/16327/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, що діє в інтересах недієздатної ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф'євої О. Ю., Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори про визнання правочинів (довіреностей) та заяви про прийняття спадщини недійсними. Зокрема, позивачем в цій справі порушено питання щодо визнання недійсною довіреності від 15 лютого 2016 року, якою були надані повноваження ОСОБА_11 на звернення в інтересах ОСОБА_4 до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 29 лютого 2016 року з позовом про визнання заповіту недійсним. Судом зазначено, що від рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська залежить можливість з'ясування питання щодо правомірності звернення до Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська з позовом представника позивача ОСОБА_4,

ОСОБА_11

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу представника опікуна ОСОБА_4, ОСОБА_7 -

ОСОБА_12 відхилено, ухвалу суду першої інстанції від 24 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин справи та норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що провадження у даній справі необхідно зупинити.

У травні 2017 року представник ОСОБА_4, ОСОБА_7, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли необгрунтованого висновку, задовольнивши заяву ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі. Необхідність у зупиненні провадження у справі виникає тоді, коли неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі, тобто між справами має існувати тісний матеріально-правовий зв'язок. Обставини, на які посилається відповідач, не є безумовною підставою для зупинення провадження у даній справі. Зупинення провадження у цивільній справі без достатніх правових підстав призводить до неможливості отримати позивачем рішення у справі протягом розумного строку та суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, що було проігноровано судами першої та апеляційної інстанцій.

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, кримінального чи адміністративного судочинства.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у справі до ухвалення рішення в іншій справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 29 лютого 2016 року звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська через свого представника ОСОБА_11 з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня

2016 року, яке 05 травня 2016 року набрало законної сили, ОСОБА_4 визнано недієздатною.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_7, що діє в інтересах недієздатної ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокофєвої О. Ю., Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори про визнання правочинів (довіреностей) та заяви про прийняття спадщини недійсними. За вказаним позовом позивач просить визнати недійсними правочини, в тому числі довіреність від 15 лютого 2016 року, якою були надані повноваження ОСОБА_11 щодо звернення до суду в інтересах позивачки ОСОБА_4

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у цій справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм процесуального права, дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі, оскільки від рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська залежить можливість з'ясування питання щодо правомірності звернення до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська представника позивача ОСОБА_11 з позовом від імені позивача про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Зазначений висновок судів першої та апеляційної інстанцій відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами процесуального права, які правильно застосовані судами.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,

§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргупредставника ОСОБА_4, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від

11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

С. П.Штелик