АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1631/37/12 Номер провадження 22-ц/786/1514/18Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Абрамова П.С., С.А. Гальонкіна

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року у складі головуючого судді Рябченка В.В.

у справі за заявою ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 29 березня 2012 року.

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2018 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив про часткову (на суму 113800 грн.) зміну способу та порядку виконання рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 29 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 195 500 грн. шляхом переведення права власності боржника ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер :00:019:0056 ринковою вартістю 113 800 грн. на стягувача ОСОБА_2 та надання останній дозволу, як власнику, звернутися до місцевого відділу Держгеокадастру для реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:019:0056 та отримання документів встановленого законом зразка на право власності земельної ділянки.

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на даний час ОСОБА_2 не являється стягувачем, оскільки після повернення виконавчий лист повторно до виконання нею не звертався, а відчуження земельних ділянок, призначених для ведення особистого селянського господарства, чинним законодавством заборонено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, та посилаючись в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заяву про зміну способу виконання рішення суду у справі зі стягнення з боржника грошових коштів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що усупереч принципу верховенства права суд не застосував норми Конституції України та відповідну практику Європейського суду з прав людини, та за відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, що було підставою повернення виконавчого документа стягувачці, не захистив її право на виконання судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги зважаючи на наступне.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту першому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального справа (стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 29 березня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 червня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 195 500 грн., переданих за попереднім договором, 1955 грн. в порядку відшкодування судових витрат та 4100 грн. в порядку відшкодування коштів по оплаті правової допомоги адвоката.

13 липня 2012 року за даним судовим рішенням Шишацьким районним судом Полтавської області було видано виконавчий лист № 1631/37/12 про стягнення з ОСОБА_4 боргу загальною сумою 201555 грн.

Постановою начальника відділу державної виконавчої служби Шишацького районного управління юстиції ОСОБА_5 від 27 червня 2014 року вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» - у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Посилаючись на відсутність у боржника іншого майна, як на обставину неможливості виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 присуджених грошових коштів, та пропуск стягувачем строку повторного звернення виконавчого листа до виконання через бездіяльність державного виконавця, заявник просив захистити право ОСОБА_2 на виконання судового рішення у спосіб набуття нею права власності на земельну ділянку кадастровий номер :00:019:0056 площею 2 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, обґрунтовано виходив з відсутності правових та фактичних підстав для застосування заявленого способу виконання судового рішення, з чим погоджується і судова колегія.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим до виконання.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Статтею 435 ЦПК України встановлено право суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналогічні норми містяться у частині третій статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Умови передачі стягувачеві майна боржника в рахунок погашення боргу визначено статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження», Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за № 1301/29431, та передбачають вчинення виконавцем виконавчих дій в межах виконавчого провадження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що стягувач ОСОБА_2 не реалізувала своє право на примусове виконання рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 29 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на її користь боргу загальною сумою 201555 грн., виконавчий лист до виконання повторно не предявила, що не дає суду підстави для висновку про неможливість виконання судового рішення про стягнення коштів за наявності у боржника земельної ділянки, наданої для ведення особистого селянського господарства, яке у відповідності до статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» є видом господарської діяльності без створення юридичної особи, що проводиться фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родиннихвідносинах і спільно проживають.

Спеціальний статус земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства визначає певний порядок її використання (стаття 33 Земельного кодексу України, стаття 5 Закону України «Про особисте селянське господарство»), та до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року, обмежує у будь-який спосіб її відчуження і зміну цільового призначення (використання) згідно підпункту «б» пункту 15 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Отже, суд першої інстанції правомірно відмовив заявнику у зміні способу виконання судового рішення, що не є належним способом правового захисту.

З огляду на предмет судового розгляду, рішення Європейського суду з прав людини, на які посилається в апеляційній скарзі представник стягувача, застосуванню при вирішенні даної справи не підлягають.

Виходячи з наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції, яка відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_6

підпис ОСОБА_7

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1