АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року

м. Харків

справа № 642/284/2017

провадження №22-ц/790/2923/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 01 лютого 2018 року у складі судді Ольховського Є.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною 18 років.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в позивача народилася донька, ОСОБА_3. Відповідач є батьком дитини, але внаслідок відсутності між сторонами у справі зареєстрованого шлюбу запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. Батьківство відповідачем визнавалося, оскільки після народження доньки сторони проживали разом, спільно виховували дитину та вели господарство, що може бути підтверджено показаннями свідків.

Починаючи з березня 2014 року ОСОБА_1, з донькою проживають окремо, ОСОБА_2 повністю самоусунувся від утримання і виховання дитини, заперечує факт батьківства, у зв'язку з чим, встановлення зазначеного факту необхідно позивачу для стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 01 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини всіх його заробітків, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 січня 2017 року і до досягнення дитиною 18 років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 975 грн. 18 коп.

Додатковим рішенням цього ж суду від 27 квітня 2018 року допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Судове рішення мотивоване тим, що факт батьківства ОСОБА_2 підтверджений належними та допустимими доказами, а тому він зобов'язаний надавати матеріальну допомогу дитині. Позов в частині стягнення аліментів відповідач визнав.

В поданій 02 квітня 2018 року апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення змінити, стягувати з нього аліменти з 01 лютого 2018 року у розмірі ? частини всіх заробітків, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просив зменшити розмір стягнутих з нього на користь ОСОБА_3 судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що батьком він визнаний з 01 лютого 2018 року за рішенням суду, тому саме з цього часу у нього виник обов'язок по утриманню дитини. В матеріалах справи наявні квитанції на сплату вартості експертизи у розмір 3 310 грн. 35 коп., тому саме цю суму необхідно стягувати у якості відшкодування судових витрат. Встановивши аліменти у розмірі не меншому за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просила аліменти у розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що згідно даних соціальних мереж відповідач має кошти на придбання транспортних засобів, утримує нову сім`ю з двома маленькими дітьми, тому може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Встановивши розмір аліментів у розмірі, більшому ніж вона просила, суд першої інстанції керувався законом, що був чинним на час ухвалення судового рішення.

У репліці на відзив ОСОБА_2 наполягав на тому, що стягнення з нього аліментів з дня подачі позову суперечить ст. 126 Сімейного кодексу України (надалі СК України), а ОСОБА_1 не довела розміру понесених нею судових витрат.

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду від 01 лютого 2018 року в частині визнання батьківства ОСОБА_2 не оскаржується, в цій частині законність та обґрунтованість рішення не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилася дочка - ОСОБА_3, про що 22 січня 2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 67, де в графі «батько» виконано запис «ОСОБА_4» (а.с. 4).

Дитина народилася у ОСОБА_1 як матері, яка не перебувала в шлюбі.

Відомості про батька в актовому записі про народження ОСОБА_3 записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с. 5).

Малолітня ОСОБА_3 проживає з матір'ю ОСОБА_1 з 22 січня 2013 року (а.с. 8), між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3, враховано висновок експерта № 313 відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз від 11 грудня 2017 року. Згідно висновку вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99% (а.с. 109-112).

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 182 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 183 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, ст. 182 СК визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, що повинен бути встановлений судом під час вирішення спору про стягнення аліментів.

Згідно ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч.1 ст. 191 СК України).

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 аліментів з дня подачі позову, тобто з 18 січня 2017 року у розмірі ? частини усіх його заробітків, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий мінімальний розмір аліментів було встановлено СК України на час ухвалення оскаржуваного рішення суду. Висновок суд першої інстанції зробив на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин у справі та у відповідності до інтересів дитини та вимог закону.

Судова колегія також вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо помилкового визначення розміру судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача.

Згідно з ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема відносяться витрати пов'язані із проведенням експертизи.

Стягуючи з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3 975 грн. 18 коп., суд першої інстанції правильно врахував сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с. 1) та ? частину вартості експертизи у розмірі 3 335 грн. 18 коп. (а.с. 104). Разом це склало 3 975 грн. 18 коп.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 липня 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний