ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 761/25098/15-ц

провадження № 61-10685св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний банк України,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану його представником Чуняк Наталією Михайлівною, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 6 вересня 2016 року, постановлену у складі судді Осаулової А. А., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Панченка М. М., Котули Л. Г., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний банк України (далі - НБУ), про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

В обґрунтування позову зазначило, що позичальник ОСОБА_4 не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором № 2628/0508/45-011 від 19 травня 2008 року, укладеним з ВАТ «Сведбанк», і має заборгованість у загальному розмірі 1 179 579,33 гривень.

ПАТ «Дельта Банк» відповідно до укладеного з ВАТ «Сведбанк» договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року набуло прав кредитора за укладеними з відповідачем договором кредиту і договорами забезпечення до нього, зокрема за іпотечним договором № 2628/0508/45-011-Z-1 від 19 травня 2008 року.

Оскільки ОСОБА_4 у добровільному порядку заборгованість не сплачує, ПАТ «Дельта Банк» просить у рахунок погашення боргу у розмірі 1 179 579,33 гривень звернути стягнення на передану нею в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 6 вересня 2016 року провадження у справі зупинено до вирішення цивільної справи № 761/28781/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року і набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Зупиняючи провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 761/28781/16-ц, оскільки позивач ПАТ «Дельта Банк» набув прав кредитора за укладеними з ОСОБА_4 кредитним і іпотечним договорами на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 6 вересня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 761/28781/16-ц, оскільки її вирішення має значення для з'ясування питання щодо наявності у ПАТ «Дельта Банк» права на звернення до ОСОБА_4 з цим позовом.

У листопаді 2016 року ПАТ «Дельта Банк», діючи через свого представника Чуняк Н. М., звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 6 вересня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що, зупиняючи провадження у справі, суд порушує право позивача на розгляд справи протягом розумного строку.

Вважає, що у разі задоволення вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, ухвалене у цій справі рішення може бути переглянуте у встановленому законом порядку, тому перешкоди для судового розгляду справи відсутні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - НБУ, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, посилаючись на набуття прав кредитора і іпотекодержателя за укладеними з відповідачем кредитним і іпотечним договорами на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року.

6 вересня 2016 року представником ОСОБА_4 заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення цивільної справи № 761/28781/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, провадження у якій відкрито 15 серпня 2016 року.

Пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України у редакції Кодексу на час постановлення ухвали судом першої інстанції встановлювалося, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, яка розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 203 ЦПК України у редакції Кодексу на час постановлення ухвали судом першої інстанції провадження у справі у випадку, встановленому пунктом 4 частини першої статті 201 цього Кодексу, зупинялося до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження, суд першої інстанції правильно виходив з того, що до вирішення судом справи № 761/28781/16-ц про визнання недійсним укладеного між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, неможливим є вирішення цієї справи про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність ПАТ «Дельта Банк», так як позивач набув прав вимоги за іпотечним договором на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року.

Касаційний суд відхиляє доводи заявника про те, що зупинення провадження порушує право позивача на вирішення справи протягом розумного строку, оскільки відповідно до статті 71 ЦПК України у редакції Кодексу на час постановлення оскаржуваних ухвал зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків.

Твердження заявника про те, що перешкод для продовження розгляду справи немає, оскільки у разі задоволення вимог ОСОБА_4 ухвалене у цій справі рішення може бути переглянуте у встановленому законом порядку, є помилковими.

Цивільним процесуальним законодавством, чинним на час постановлення ухвали судом першої інстанції, прямо встановлювався обов'язок суду зупинити провадження у справі у разі неможливості її розгляду до вирішення іншої справи.

Така підстава зупинення провадження застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цій справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідні норми спрямовані, зокрема, на попередження ухвалення судових рішень, виходячи з доказів і встановлених на їх підставі обставин, які можуть бути спростованими рішенням у іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Тому процесуальна можливість перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, на яку посилається заявник, не є підставою для відмови в зупиненні провадження у справі у випадку, передбаченому пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України у редакції Кодексу на час постановлення ухвали судом першої інстанції.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди першої і апеляційної інстанцій постановили ухвали з додержанням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвал судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану його представником Чуняк Наталією Михайлівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 6 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук