Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" березня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

судді - Галасюка Р.А.

за участю секретаря судового засідання Могилевець В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який було зареєстровано з відповідачем 04.10.2012 року.

Позов обґрунтовано тим, що 04.10.2012 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилась дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач просить шлюб розірвати посилаючись на ті обставини, що сімейне життя не склалось, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя, виховання дитини.

Позивач також зазначила, що вона з відповідачем не проживає разом з листопада місяця 2016 року, шлюб існує формально. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться.

Позивач 14.03.2018 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, на примирення не згодна.

Відповідач 14.03.2018 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає, на примирення не згоден.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебувають у шлюбі з 04.10.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1597 (а.с. 8).

За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Однак, спільне життя з відповідачем у позивача не склалося. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За час окремого проживання сторонам не вдалося відновити сімейні стосунки.

Подальше спільне життя і збереження сім'ї позивач вважає неможливим. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сім'я розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Отже, наявність факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1. ст. 161 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідач позовні вимоги визнав повністю, тому суд вважає, що вимога позивача про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 354 ЦПК України, 104-105, 110, 112-115, 141, 150, 160, 161 Сімейного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб зареєстрований між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1597.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю - ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, якщо їх не було подано. У разі подання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи.

Суддя Р. А. Галасюк