Справа № 495/6727/17
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

19 березня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності та просить суд визнати автомобіль марки «LAND ROVER DISCOVERY», 1994 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_3 обєктом права спільної сумісної власності, виділити в натурі ОСОБА_2 автомобіль марки «LAND ROVER DISCOVERY», 1994 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_3 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля марки «LAND ROVER DISCOVERY», 1994 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_3. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час шлюбу ними велось спільне господарство, об'єднувались доходи та було нажито майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, на теперішній час між ними виник спір щодо розподілу спільного сумісного майна у виглядіавтомобіля.

До суду від адвоката в інтересах відповідача - ОСОБА_3 надійшов відзив на позову заяву позивачки, в якому вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду, оскільки спірний автомобіль було придбано за особисті кошті відповідача ОСОБА_2 тобто за рахунок дошлюбних грошей. Дана обставина підтверджується часткою збережених документів від підприємницької діяльності, в тому числі наявністю банківських виписок, що вказують на активну підприємницьку діяльність відповідача до 26.01.2009 року, тобто до шлюбу з позивачкою. Також посилається на надані письмові покази свідків, які також підтверджують, що розрахунок за автомобіль здійснював особисто відповідач, тобто підтверджують наявність і природу дошлюбних грошових коштів достатніх для придбання спірного автомобіля.

Дослідивши матеріали цивільної справи, відзив, вислухавши позивачку, адвоката в інтересах відповідача, надані сторонами докази, судом приходить до наступних висновків.

26 липня 2009 року позивачка та відповідач у виконавчому комітеті Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №16 зареєстрували шлюб, який на підставі рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 05 серпня 2016 року був розірваний.

Під час перебування сторін у шлюбі, а саме, - 17 вересня 2014 року, відповідачем на своє імя був зареєстрований автомобіль марки «LAND ROVER DISCOVERY», 1994 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_3, синього кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ341298.

Відповідачем не заперечується той факт, що саме 17.09.2014 року на його імя був оформлений спірний автомобіль марки «LAND ROVER DISCOVERY», 1994 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_3, синього кольору.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.60 СК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

Відповідно до п. 23 та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання, при цьому до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, ч.1 ст.71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості ст.81 ЦПК України і це є її процесуальним обов'язком.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.49 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підтвердження того, що автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача ОСОБА_2, адвокатом в його інтересах суду надані наступні докази:

1)протоколи опитувань адвокатом ОСОБА_3 осіб за їх згодою, а саме :

-ОСОБА_4, який пояснив, що йому відомо, що наприкінці літа 2007 року його знайомий ОСОБА_5 продавав автомобіль, якій він, разом із ОСОБА_2 оглянув, та який їм сподобався, і за цей автомобіль ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 8000,00 доларів, і забрав автомобіль, який потім ремонтував і у 2014 році поставив на облік;

-ОСОБА_6, як пояснила, що наприкінці літа 2007 року їй стало відомо, що її знайомий ОСОБА_5 продає автомобіль, і вона разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_2 оглянули це авто, який їм сподобався, і ОСОБА_2 передав за цей автомобіль грошові кошти 8000,00 доларів, забрав автомобіль, ремонтував його та у 2014 році поставив на облік; також повідомила, що їй відомо, що автомобіль не був поставлений на облік тривалий час через технічні проблеми, а саме : неможливість розглянути останні чотири цифри номера кузова ; також пояснила, що їй відомо,що кошти, які були передані ОСОБА_2 за вказаний автомобілю, це його особисті кошти, які він отримав від ведення особливого домашнього господарства та здійснення підприємницької дяльності до шлюбу;

-ОСОБА_7, яка пояснила, що їй відомо, що у 2007 році у Маяках ОСОБА_2 придбав автомобіль, який вона постійно бачила біля будинку №55 по вул.. Леніна, у с. Старокозаче, Білгород-Дністровського району, Одеської області, до 2014 року; також їй відомо, що ОСОБА_2 був зареєстрований як приватний підприємець та вів особисте домашнє господарство;

-ОСОБА_8, який пояснив, що з 2007 по 2014 роки автомобіль, який придбав ОСОБА_2 зберігався біля будинку №55 по вул.. Леніна, у с. Старокозаче, Білгород-Дністровського району, Одеської області.

Також, як вказує адвокат ОСОБА_3, доказом природи походження грошових коштів, які ОСОБА_2 сплатив за придбання автомобілю, є :

-1 300,00 доларів США за рахунок реалізації АЗЛК 412 ИЕ д/н 215 78;

- 7000,00 доларів США за рахунок ведення особливого домашнього господарства та здійснення підприємницької діяльності до шлюбу, що підтверджується документами, доданими адвокатом до відзиву, а саме:

- копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця ОСОБА_8 В00 № 116129, номер запису про державну реєстрацію 2 000130 від 27.10.2004 року;

- копія патенту №1726 державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 2004 року серії ПАВ №276655;

- копія довідки форми 4-ОПП, про взяття на облік платника податку №10548 від 27 жовтня 2004 року;

- копія додатку №4 повідомлення платника страхових внесків від 27 листопада 2004 року;

- копії фіскальних чеків та квитанцій при здійсненні підприємницької діяльності та ведення собистого господарства;

- копія чеку ПП «Ринок Південний» за батискаф- 373,50 грн.; за ринковий збір 76,00 грн.;

- копія квитанції до прибуткового касового ордеру №72 від 12 січня 2005 року, на суму 375, 5 гривень;

- копія квитанції до прибуткового касового ордеру №73 від 12 січня 2005 року, на суму 375,50 гривень;

- копія ветеринарного свідоцтва товарної продукції від 23 грудня 2004 року серії Р-21 № 300387;

- копії квитанцій щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування в банківській установі

1) КБ Приватбанк Одеська філія ТОБО 37, сума 200,00 грн, дата валютування 29 січня 2007 року;

2) КБ Приватбанк Одеська філія ТОБО 37, сума 100,00 грн, дата валютування 09 листопада 2006 року;

3) КБ Приватбанк Одеська філія ТОБО 37, сума 325,00 грн, дата валютування 20 лютого 2007 року;

4) КБ ПриватБанк Одеська філія ТОБО 37, сума 90,00 грн, дата валютування 09 березня 2006 року;

5) КБ Приватбанк Одеська філія ТОБО 37, сума 100,00 грн, дата валютування 26 липня 2006 року;

6) КБ Приватбанк Одеська філія ТОБО 37, сума 70,00 грн, дата валютування 26 грудня 2006 року;

7) КБ Приватбанк Одеська філія ТОБО 37, сума 100,00 грн, дата валютування 13 вересня 2006 року;

8) КБ Приватбанк Одеська філія ТОБО 37, сума 100,00 грн, дата валютування 12 серпня 2006 року;

9) КБ Приватбанк Одеська філія ТОБО 37, сума 95,00 грн, дата валютування 10 квітня 2006 року;

10) КБ Приватбанк Одеська філія ТОБО 37, сума 90,00 грн, дата валютування 10 травня 2006 року;

11) КБ Приватбанк Одеська філія ТОБО 37, сума 70,00 грн, дата валютування 19 червня 2006 року;

12) КБ Приватбанк Одеська філія ТОБО 37, сума 10,00 грн, дата валютування 29 січня 2007 року;

а також розрахунково - касове обслуговування ВАТ «Банк-Демарк» : квитанція № 323925683 від 28 грудня 2007 року; квитанція про отримання коштів КБ Приватбанк грошова сума 970,00 грн дата 09 лютого 2006 року. Окрім того, як вказує адвокат ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 мав рахунок у ПриватБанку що підтверджується наявною банківською карткою №4405 8850 3313 1241, які є дійсною до 09 серпня, за якою також проводилися розрахункові операції.

За твердженням адвоката , ці докази вказують на активну підприємницьку діяльність відповідача, у період до 26 січня 2009 року, тобто до укладення шлюбу з позивачем , та підтверджує той факт, що розрахунок за автомобіль був придбаний відповідачем саме за його особисті кошти.

Однак, з цими вищевказаними твердженнями адвоката ОСОБА_3 суд не може погодитись, та прийняті надані ним докази як належні та допустимі на підтвердження того, що вказаний автомобіль був придбаний за особисті кошти ОСОБА_2 з наступних підстав.

Покази осіб, які були опитані адвокатом ОСОБА_3 підтвердили факт придбання ОСОБА_2 спірного автомобілю, що і не заперечувалось сторонами, однак не природу грошових коштів, за які був придбаний цей автомобіль; копії фіскальних чеків та квитанцій щодо здійснення підприємницької діяльності та ведення особистого селянського господарства також не можуть бути розцінені судом як належний та допустимий доказ на підтвердження того, що автомобіль був придбаний ОСОБА_2 саме за його особисті кошти.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_2 в порушення статті 81 ЦПК України, не надано до суду належних та допустимих доказів, що спірний автомобіль придбаний виключно за його особисті кошти.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ341298 від 17 вересня 2014 року спірний автомобіль був зареєстрований 17 вересня 2014 року, і, відповідно, право власності ОСОБА_2 на спірний автомобіль виникло 17 вересня 2014 року у період шлюбу.

Як вказано в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 лютого 2013 року, вирішуючи спір про поділ спільного майна подружжя, суди повинні звертати увагу на те, що виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно, презюмується, доки інший з подружжя не доведе іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя.

Таких доказів відповідачем ОСОБА_2 суду не надано.

Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що спірний автомобіль було придбано сторонами у період шлюбу, право власності на цей автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_2 17 вересня 2014 року, тобто виникло у одного із подружжя у період шлюбу, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль було придбано за кошти, які належали особисто ОСОБА_2 суду не надано, суд вважає, що позовні вимоги позивачки в частині визнання цього автомобілю обєктом права спільної сумісної власності є обґрунтованими, доведеними матеріалам справи, тобто такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивачки в частині виділення спірного автомобілю відповідачу та стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації, судом встановлено наступне.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

А згідно з частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зважаючи на приписи статті 71 СК України, якщо один з подружжя не вчинив дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Верховний Суд України, у постанові від 07.06.2017 у справі №6-2670цс16, зазначив, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Зважаючи на приписи статті 71 СК України, якщо один з подружжя не вчинив дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки, як пояснив адвокат в інтересах відповідача у судовому засіданні, ОСОБА_2 категорично не погоджується на стягнення з нього грошової компенсації, а також, приймаючи до уваги той факт, що жоден з подружжя не вчинив дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, суд вважає що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказі в їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, приймаючи до уваги все наведене вище, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.57, 60, 61, 69, 70-72 СК України, ст.ст.12, 13, 81, 133, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки «LAND ROVER DISCOVERY», 1994 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, , який на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 341297, виданого 17.09.2014 року належить ОСОБА_2 - обєктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

У задоволенні позовних вимог в частині виділення в натурі автомобіля марки «LAND ROVER DISCOVERY», 1994 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, , який на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 341297, виданого 17.09.2014 року належить ОСОБА_2 ОСОБА_2 та стягнення з нього грошової компенсації вартості ? частини цього автомобілю на користь ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя :