АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

М. Харків

справа № 645/4040/15-ц

провадження № 22-ц/790/2320/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Колтунової А.І.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

представник позивача: ОСОБА_3

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_4

третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною, призначення опікуна та стягнення аліментів,

та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про відібрання дитини,

з апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, постановлене 30 січня 2018 року, під головуванням судді Бабкової Т.В., в залі суду в місті м. Харків,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її донька ОСОБА_5 народила сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час реєстрації народження дитини його батьком був зазначений відповідач ОСОБА_4, який з донькою позивачки у шлюбі перебував, однією сім'єю не мешкав, спільне господарство не вів, відвідав ОСОБА_5 у лікарні лише одного разу в день народження дитини. 26.11.2013 року ОСОБА_5 разом з дитиною потрапила до лікарні, але відповідач проявив байдужість, допомоги не надавав. 18.03.2014 року доньці позивача, ОСОБА_5, встановлено діагноз «злоякісна шванома з вростанням в груднину клітину». Протягом 2014 року вона перенесла 2 операції та курс променевого опромінювання. В цей час її малолітня дитина знаходилася з родичами позивачки у м. Богодухів Харківської області. Батько дитини долею сина не цікавився, нехтував батьківськими обов'язками. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла. Відповідач і після її смерті матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З врахуванням наведених фактів позивачка вказує, що ОСОБА_4 самоусунувся від виховання та утримання дитини, проявив байдужість до виконання батьківських обов'язків і до власної дитини, залишається її батьком лише формально. Поряд з цим позивачка зазначає, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, має проблеми зі здоров'ям від народження, потребує постійної посиленої уваги, а також кваліфікованого догляду.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо можливості ОСОБА_2 бути кандидатом в опікуни № 434 від 01.04.2015 року, її визнано такою, що може бути кандидатом в опікуни та постановлено на облік як кандидата в опікуни з 01.04.2015 року за № 4-15. Службою у справах дітей Фрунзенського району встановлено, що для належного виховання і розвитку дитини у неї вдома створені всі необхідні умови. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановити опіку на вказаною дитиною та призначити її опікуном позивачку, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини.

08.06.2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом про відібрання у ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та передачу його батькові, ОСОБА_4, для проживання з ним.

В обґрунтування свого зустрічного позову посилався на те, що восени 2011 року він познайомився з ОСОБА_5 З червня 2012 року вони стали проживати разом, періодично ночуючи то у нього в квартирі АДРЕСА_1, то у неї - по АДРЕСА_2. Вони вели спільне господарство, спільний сімейний бюджет. Через нав'язування йому батьками ОСОБА_5 спиртних напоїв та їжі, він перестав залишатися у них ночувати. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 та ОСОБА_4 визнав себе батьком цієї дитини. Після народження дитини стосунки з батьками ОСОБА_5 ще погіршилися через те, що вони не дозволили йому купити нове ліжко для дитини, відмовилися хрестити дитину у запропонованій ним церкві та відмовилися брати хрещеного батька, якого він пропонував. Після пологів ОСОБА_4 провідував ОСОБА_5 у пологовому будинку разів 10, приносив їжу, давав ОСОБА_5 гроші, забирав дитину з пологового будинку. Він хотів обвінчатися з ОСОБА_5, але її батьки не дали на це згоди. Коли ОСОБА_2 була на роботі, ОСОБА_4 приходив до ОСОБА_5 з сином, іноді посилав гроші поштовими переказами. У березні 2014 року ОСОБА_5 був встановлений діагноз «Злоякісна пухлина середостіння з вростанням в грудну стінку». ОСОБА_4 возив ОСОБА_5 в інститут радіології, в церкву в с. Соснівка Нововодолазького району Харківської області. У квітні та серпні 2014 року ОСОБА_5 двічі прооперована. Через те, що він не знав адреси місця перебування дитини, то не зміг зустрітися з сином. 18.11.2014 року ОСОБА_4 посилав гроші на ім'я ОСОБА_5 на утримання сина. Дізнавшись, що ОСОБА_5 з сином проживають у м. Богодухів, 07.02.2015 року він до них поїхав, спілкувався з ними. Родичі ОСОБА_5 запропонували відповідачу відмовитися від сина. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла. Відповідач приїздив на поховання, пропонував відшкодувати витрати на поховання, проте родичі ОСОБА_5 від цього відмовилися. 24.02.2015 року та 05.03.2015 року ОСОБА_4 був вимушений звертатися до органів поліції із заявою про те, що ОСОБА_2 через ОСОБА_10 забороняють бачитися йому з сином, переховують його від батька. З відповіді органів поліції ОСОБА_4 отримав інформацію, що дитина, ОСОБА_6, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, разом з ОСОБА_2 У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся в службу у справах дітей Фрунзенського району з проханням допомогти йому забрати у ОСОБА_2 його сина, проте йому порадили прийти після спливу 9 днів після смерті ОСОБА_5 У березні 2015 року ОСОБА_4 знов звернувся до служби у справах дітей Фрунзенського району з аналогічним проханням, де йому порадили звернутися до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. У квітні та травні 2015 року ОСОБА_4 звертався до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, проте йому радили звернутися до суду. Після отримання позовної заяви ОСОБА_2 29.05.2015 року втретє звернувся до служби у справах дітей Фрунзенського району з метою дізнатися, чому без його відома та без його участі Службою у справах дітей був виданий висновок щодо можливості ОСОБА_2 бути кандидатом в опікуни його сина. ОСОБА_4 вказує, що як батько має переважне право, щоб дитина мешкала разом з ним, зі свого боку ніколи не ухилявся від виховання своїх батьківських обов'язків відносно сина, має всі можливості для його виховання, піклування та фізичного, духовного, морального розвитку. ОСОБА_4 має житло - двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1, де мешкає разом зі своєю матір'ю, постійне місце роботи, працює муляром в АО «Трест Жилбуд-1», за місцем роботи характеризується задовільно.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11, яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити її позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_11, яка діє в інтересах ОСОБА_2 вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що після смерті ОСОБА_5 малолітній ОСОБА_6 залишився мешкати разом із бабусею, яка виконувала всі рекомендації лікарів по догляду та лікуванню онука, створила необхідні побутові умови для проживання дитини, несла витрати по його утриманню. Посилається на письмові звернення ОСОБА_5, з яких вбачається, що за життя вона особисто вказувала на ту обставину, що мешкає одна, є одинокою матір'ю. Вказує, що відповідно до довідки голови вуличного комітету м. Богодухів, де фактично мешкав малолітній ОСОБА_6 з квітня 2014 року, батько за період перебування та хвороби матері не з'являвся, матеріальної допомоги та аліментів від батька на дитину сім'я не отримувала. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував наведені обставини та положення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що апелянтом не зазначено які саме норми права неправильно застосував суд, погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим. ОСОБА_4 до апеляційного суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_11, яка діє в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3, виданого Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 07.08.2013 року, актовий запис № 559, батьками малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є мати - ОСОБА_5, батько - відповідач ОСОБА_4 (а.с. 7 т.1).

Батьки дитини в зареєстрованому шлюбі не перебували, батьківство ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено відповідно до ст. 126 СК України за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поданою після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Невдовзі після народження сина ОСОБА_5 тяжко захворіла на онкологічне захворювання, перенесла декілька операцій та ІНФОРМАЦІЯ_5 мати дитини - ОСОБА_5 померла.

Позивачка ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_5 та відповідно бабусею малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З народження малолітній ОСОБА_6 мешкав разом з матір'ю та бабусею, ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_2.

Після смерті матері малолітній ОСОБА_6 залишився мешкати разом із бабусею, яка виконувала усі рекомендації лікарів по догляду та лікуванню онука, створила необхідні побутові умови для проживання дитини, несла витрати по його утриманню.

Відповідно до висновку служби у справах дітей Фрунзенського району Управляння служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 01 квітня 2015 року № 434 ОСОБА_2 може бути кандидатом в опікуни малолітнього ОСОБА_6 (а.с. 12).

З висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_6 від 17.06.2015 року № 317 вбачається, що малолітній ОСОБА_6 разом із бабусею мешкає за адресою: АДРЕСА_2. Згідно інформації МДП № 15, під наглядом якої перебуває ОСОБА_6, батько за сином під час хвороби не доглядав, в поліклініку не приводив, станом здоров'я та розвитком дитини взагалі не цікавився. Під час відвідування хворої дитини вдома малолітнього доглядали мати та бабуся. Також згідно інформації Поштамту на імя ОСОБА_5 за період з 01.08.2014 по 31.01.2015 року поштові перекази від ОСОБА_4 в оплаті не значаться. Згідно довідки голови вуличного комітету м. Богодухів, батько за період перебування та хвороби матері не з'являвся, матеріальної допомоги та аліментів від батька на дитину сім'я не отримувала. Під час спілкування зі спеціалістами служби у справах дітей ОСОБА_4 заперечував проти позбавлення його батьківських прав, наполягав, що бажає самостійно виховувати сина та проживати з дитиною однією сім'єю, проте ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Враховуючи викладене Управлінням служб у справах дітей, як представником органу опіки та піклування було прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_6

Згідно висновку судово-психологічної експертизи № 5227 від 28.02.2016 з психологічної точки зору, з урахуванням вікових та індивідуально-психологічних особливостей, а саме залежності дитини від найближчого значущого оточення, емоційної прив'язаності дитини до фактичної родини, ймовірна зміна постійного місця проживання та найближчого кола оточення може створити негативний вплив на малолітнього через розрив усталених позитивних емоційних зв'язків дитини з бабусею та відсутність взаємних емоційних зв'язків з батьком. У висновку зокрема зазначено, що сімейна ситуація, такі психологічні особливості ОСОБА_2 як впевненість у собі, завзятість, серйозність та відповідальність, низькі егоїстичність та агресивність, емоційна прив'язаність до дитини, спрямованість діяльності на задоволення потреб дитини та на її захист від небезпек та неприємностей, її виховна поведінка справляють позитивний вплив на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя малолітнього. Умови виховання дитини в родині ОСОБА_2 позитивно впливають на його психологічний стан та розвиток.

З висновку Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей ХМР від 24.10.2017 року № 600 вбачається, що Управління служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність відібрання малолітнього ОСОБА_6 від бабусі ОСОБА_2 та передачі на виховання батьку - ОСОБА_4

З висновку Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей ХМР від 29.01.2018 року № 70 вбачається, що на засіданні комісії ОСОБА_4 пояснив, що хоче, щоб син проживав з ним, проте на питання членів Комісії щодо особливостей, ваги діагнозу дитини відповісти не зміг. Комісією було рекомендовано провести зустріч батька з дитиною в присутності бабусі та фахівців Служби у справах дітей, проте ОСОБА_4 на зустріч не з'явився про причини неявки не повідомив. 06.11.2017 до Управління служб надійшла заява ОСОБА_2 з проханням повторно розглянути питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_6, у зв'язку з появою нових обставин та доказів у справі та необхідністю підготовки нового висновку з урахуванням цих обставин. Відповідно до інформації КЗОЗ «Харківський міжобласний спеціалізований медико-генетичний центр - центр рідкісних (орфанних) захворювань» від 10.11.2017 ОСОБА_6 перебуває на обліку в закладі з 21.02.2014 року. З 01.01.2015 по теперішній час дитину до Центру приводить бабуся, ОСОБА_2, яка піклується про онука, виконує рекомендації лікарів. Батько дитини з 01.01.2015 по теперішній час на прийомі в закладі не був, станом здоров'я дитини у телефонному режимі не цікавився. Згідно з інформацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» від 21.11.2017 малолітній ОСОБА_6 перебуває під наглядом фахівців закладу з народження. У період з 01.01.2015 по теперішній час догляд за дитиною здійснює бабуся, ОСОБА_2, яка приводить дитину на огляди, доглядає під час хвороби, піклується про нього, виконує усі рекомендації лікарів. Батько дитини ОСОБА_6 до поліклініки не приводив, станом здоров'я хлопчика не цікавився. Відповідно до інформації Харківської дирекції ПАТ «Укрпошта» виплата грошових переказів на ім'я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 від ОСОБА_4 за період з 01.11.2016 по 01.11.2017 не проводилась. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_6 Також вважає за доцільне у разі позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, призначити ОСОБА_2 опікуном малолітнього ОСОБА_6

З висновку Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 29.01.2018 року № 08-42/111/18 вбачається, що ОСОБА_2 звернулась із заявою щодо призначення її опікуном малолітнього ОСОБА_6 Згідно наданих документів, до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку в диспансерах не перебуває, хронічних захворювань, які б перешкоджали вихованню та утриманню дітей не має. Згідно акту обстеження житлових умов, ОСОБА_2 мешкає у двоповерховому приватному будинку зі всіма зручностями, загальною площею 125,4 кв.м., житлово-побутові умови проживання добрі. ОСОБА_2 ознайомлена з аспектами, пов'язаними з опікою. На підставі вищезазначеного Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне призначити ОСОБА_2 опікуном малолітнього ОСОБА_6 у разі позбавлення батьківських прав ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, оскільки відповідач - батько неповнолітньої дочки проявляє інтерес до неї, бажає, щоб вона проживала з ним, не відмовляється від матеріальної допомоги, а тому відсутні підстави для вжиття крайнього заходу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

Судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині заявлених вимог відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20) передбачено, що відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, виникла конфліктна ситуація, тому підстави для вжиття до відповідача крайнього заходу, яким є позбавлення батька батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини - відсутні. Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновки уповноваженого органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Між тим, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у призначенні опіки та стягнення аліментів на думку судової колегії не відповідає вимогам матеріального права.

Так, за змістом ст. 243 СК України, опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно ч. 4 ст. 63 Ц України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна. При призначенні опікуна для малолітньої особи враховується бажання підопічного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов'язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов'язків з причин, які неможливо з'ясувати у зв'язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

Крім того, опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється у випадку, якщо батьки померли, невідомі, визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими, а також може бути встановлена і при житті батьків, зокрема, коли батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи або підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ (п. 2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 N34/166/131/88).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, зокрема набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, визначено Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866(далі - Порядок).

Згідно з п. 42 Порядку опіка, піклування над дитиною встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у п. 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до п. 43 Порядку у разі призначення опікуна враховується бажання дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Бесіда з дитиною проводиться працівниками служби у справах дітей з урахуванням її віку, обставин, за яких вона втратила батьківське піклування, не принижуючи гідність дитини та осіб, які виявили бажання взяти її під опіку. За результатами бесіди складається довідка.

Згідно з положенням п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пункт 1 ст. 9 Конвенції про права дитини гарантує, що дитина не розлучається з батьками всупереч їх бажанню; під час будь-якого розгляду згідно з п. 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору (п. 2).

Відповідно до положень ст. 12 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

За змістом п. 3.1. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов'язки, стосунки між ним та підопічним, а також враховуються побажання самої дитини (за умови досягнення нею 10 років).

Колегія суддів вважає, що за відсутності на цей час підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав водночас наявні підстави для призначення малолітньому ОСОБА_4 опікуном ОСОБА_2 з якою проживала та продовжує проживати дитина.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу понад шість місяців що передували зверненню до суду ОСОБА_2 не проживає разом з сином, не займається його вихованням, не був обізнаний щодо стану його здоров*я, не брав постійної участі у його утриманні, не виявляв щодо дитини батьківської уваги та турботи.

На цей час рішенням суду що оскаржується ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог про відібрання дитини, з таким рішенням суду відповідач погодився. Отже дитина залишається проживати із ОСОБА_2, знаходиться на її утриманні та вихованні. У дитини є окрема кімната, усі необхідні речі тощо, зареєстрована вона разом із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, який належить останній на праві власності, ОСОБА_2 приділяє багато уваги дитині.

Можливість виконувати заявником опікунські обов'язки підтверджена документально висновками компетентного органу та узгоджується з матеріалами справи, ОСОБА_2 має задовільний стан здоров'я, позитивну характеристику, отримує пенсію.

В аспекті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, зі змінами і доповненнями внесеними протоколом № 11 та протоколом № 11, Європейський суд вважає, що не призводить до завершення сімейного життя окреме проживання батьків і дитини чи передача дитини під опіку. Питання щодо поваги до сімейного життя виникає у справах про опіку над неповнолітніми. Передача дитини під опіку не може припинити природних сімейних стосунків.

Реалізація прав опікуна над неповнолітнім онуком необхідна ОСОБА_2 для представлення інтересів дитини в адміністративних органах, лікарнях, навчальних закладах, тощо.

Крім того, не будучи законним представником дитини ОСОБА_2, на повному утриманні якої знаходиться дитина, позбавлена права на отримання аліментів з відповідача на утримання ОСОБА_6, що не відповідає інтересам дитини та негативно позначиться на його майновому стані.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, враховуючи фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний та віковий фактори, оцінивши пропорційно відповідні інтереси, права та свободи усіх зацікавлених осіб із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини, на підставі встановленого колегія суддів дійшла висновку про те, що призначення ОСОБА_2 опікуном малолітньої онуки, за життєвих обставин, що склалися позбавленої батьківського піклування, відповідає найкращим інтересам дитини, забезпечить захист особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітнього.

Призначення опікуна малолітньому ОСОБА_6 не порушує прав ОСОБА_4, оскільки після того, як минуть обставини, через які він позбавлений можливості особисто піклуватися про сина, після передачі йому дитини, опіка ОСОБА_2 буде припинена у відповідності до вимог ч. 1 ст. 76 ЦК України.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 СК України).

Матеріали справи не містять доказів неспроможності відповідача на час розгляду справи надавати матеріальну допомогу дитині. ОСОБА_4 має постійне місце роботи та отримує заробітну плату.

Із урахуванням зазначених обставин, з ОСОБА_4 підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

У відповідності з вимогами ст.191 Сімейного кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

За наведених обставин, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши в частині призначення опіки, підставою для чого, згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. В решті рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення опіки та стягнення аліментів - скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити над малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 опіку, опікуном призначити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно у розмірі ? частини усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до припинення опіки (піклування).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

А.І. Колтунова