Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 348/680/16-ц

провадження № 61-4408св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: Надвірнянська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, ОСОБА_3,

третя особа - відділ Державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції,

заявник - перший заступник прокурора Івано-Франківської області

Торованин Володимир Дмитрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2016 року в складі судді Грещука Р. П. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Беркій О. Ю., Пнівчук О. В., Василишин Л. В.,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Надвірнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі - Надвірнянська ОДПІ ГУ ДФС у Івано-Франківській області), ОСОБА_3, третя особа - відділ Державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції (далі - ВДВС Надвірнянського РУЮ), про визнання права власності на майно.

Позовна заява мотивована тим, що 21 вересня 1999 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 під час якого вони придбали трактор марки Т-40 АМ, реєстраційний № НОМЕР_1, 1979 року випуску та бензопилу марки «STIHL-18». Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2015 року ОСОБА_3 було визнано винним у незаконній порубці лісу та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, з конфіскацією трактора марки Т-40 АМ та бензопили марки «STIHL-18». Зазначала, що конфісковане майно є спільною сумісною власністю подружжя і їй належить ? його частини, про злочинні дії ОСОБА_3 вона не знала і не здогадувалась, рішення про конфіскацію належного їй майна судом не приймалося.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на трактор марки Т-40 АМ, реєстраційний № НОМЕР_1, заводський

№ 09-02955, № шасі НОМЕР_2, 1979 року випуску та бензопилу марки «STIHL-18», стягнути з неї в дохід держави вартість половини трактора Т-40 АМ та вартість половини бензопили марки «STIHL-18».

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 04 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 про визнання права власності на бензопилу марки «STIHL-18» залишено без розгляду, на підставі пункту 5

статті 207 ЦПК України.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 04 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на трактор колісний, реєстраційний

№ НОМЕР_1 марки Т-40 АМ, заводський № 09-02955, № шасі НОМЕР_2, 1979 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 10 163 грн, що становить ? вартості трактора колісного, реєстраційний № НОМЕР_1 марки Т-40 АМ, заводський

№ 09-02955, № шасі НОМЕР_2, 1979 року випуску, спрямувавши кошти в рахунок виконання конфіскації майна, на підставі вироку Богородчанського районного суду від 12 травня 2015 року у справі № 348/527/15-к, за виконавчим провадженням ВДВС Надвірнянського РУЮ Івано-Франківської області ВП № 50160986.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що трактор марки Т-40 АМ, реєстраційний № НОМЕР_1, заводський № 09-02955, № шасі НОМЕР_2, 1979 року випуску є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і кожному з них належить по ? частини вказаного майна, а тому конфіскації підлягає ? частина вказаного транспортного засобу, вартість якої становить 10 163 грн.

У грудні 2016 року заступник прокурора Івано-Франківської області

подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами невірно застосовано норму закону, яка регулює застосування конфіскації майна не як додаткового покарання, а як примусового безоплатного вилучення за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна за умови вчинення злочину у випадках, передбачених в Особливій частині КК України.

У лютому 2017 року ОСОБА_2подала заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Встановлено, що з 21 вересня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, у період якого ними було придбано трактор Т-40 АМ, реєстраційний № НОМЕР_1, 1979 року випуску, який 09 квітня 2010 року був зареєстрований за ОСОБА_3

Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківській області від 12 травня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого статтею 246 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн з конфіскацією незаконно добутої деревини.

Речові докази по справі - бензопилу марки«STIHL-18» та трактор марки Т-40 АМ конфісковано в порядку пункту 1 частини дев'ятої статті 100 КПК України в дохід держави.

На виконання вироку суду щодо конфіскації трактора та бензопили видано виконавчий лист, а 15 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження.

Згідно з частиною першою статті 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до частини дев'ятої статті 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому п. 1 цієї норми передбачено, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Згідно з частиною дванадцятою статті 100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню вирішується у порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що конфісковане майно є спільною сумісною власністю подружжя і їй належить ? його частини.

Разом з тим, пунктом 1 частини першої статті 346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється у разі конфіскації.

В силу вимог статті 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюється законом.

Отже, визнаючи за позивачем право власності на спірне майно у порядку поділу майна подружжя, суди не врахували, що за змістом статті 354 ЦК України конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, а тому таке майно не може бути предметом поділу в натурі як спільна сумісна власність подружжя.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не виконав вимог статті 10 ЦПК України 2004 року щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам прокурора щодо неправильного застосування судом норм закону, які регулюють застосування конфіскації майна, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Керуючись статтями 389, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2016 рокускасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Надвірнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, ОСОБА_3, третя особа - відділ Державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції, про визнання права власності на спільно набуте майно, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнанні нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило