ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1107/18
провадження № 2/753/3459/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2018 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гальонкіної Ю.С., при секретарі судового засідання Петрик А.В., за участю представника позивача -ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір позики, укладений 29 березня 2017 року між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що позивач та відповідач ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі з жовтня 2015 року. 29 березня 2017 року між відповідачами був укладений оскаржуваний договір, за умовами якого ОСОБА_6 отримав у ОСОБА_5 в позику грошові кошти у розмірі 3 252 921,00 грн.

Позивач стверджує, що їй не було відомо про факт укладання оспорюваного договору та вона не надавала своєї згоди на укладання її чоловіком ОСОБА_6 договору позики, а тому на підставі ч. 2 ст. 65 СК України він має бути визнаним недійсним.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на ті обставини, що оспорюваний договір укладений між відповідачами у простій письмовій формі, а письмова згода другого з подружжя вимагається у разі укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і/або державної реєстрації. При цьому позивачем не доведено того факту, що вона не надавала усної згоди чоловікові на укладання договору позики, а також, що позичені кошти витрачалися повністю чи частково не на потреби сім'ї.

Відповідач ОСОБА_6 був повідомлений про розгляд справи у встановленому законом порядку, однак відзив на позов він не подав і у судове засідання не з'явився, причини його неявки суду не відомі.

Суд, заслухавши учасників представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

29 березня 2017 року між відповідачами укладено у простій письмовій формі договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 позичила ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 3 252 921,00 грн строком до 30 квітня 2017 року.

Відповідно до п. 6 договору ОСОБА_6 повідомив, що на момент укладання та підписання договору він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та стверджує, що його дружина дає згоду на отримання позики, що підтверджується окремим листом.

ОСОБА_6 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені договором позики, у зв'язку з чим ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про стягнення боргу.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області віл 18 жовтня 2017 року (а.с.56), яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року (а.с.57-58) позов ОСОБА_5 задоволено та стягнуто на її користь з ОСОБА_6 2 602 921 грн боргу за договором позики від 29 березня 2017 року.

Будь-яких порушень вимог, встановлених Цивільним кодексом України, щодо форми та порядку укладання зазначеного правочину судами встановлено не було.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Позивач стверджує, що правочин вчинений її чоловіком виходить за межі дрібного побутового, вона не знала про факт його укладання та не надавала своєї письмової згоди на отримання ОСОБА_6 позики.

Відповідно ч. 2 ст. 65 СК України при укладанні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За змістом вказаної норми Сімейного кодексу України недійсність договору визнається лише в тому випадку коли відсутня згода одного з подружжя при укладанні угоди де законом визначена обов'язковість такої згоди.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13, у якій зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю договір, підписаний позичальником про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та самостійно визначають розмір плати і порядок розрахунків.

Відповідно до статті 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має праве на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, ще укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за меж дрібного побутового.

Згода другого з подружжя має бути подана письмово у разі укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державно реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна.

Оскільки, на відміну від норми ч. 4 ст. 369 ЦК України, яка дозволяє співвласникам пред'явити позов про визнання недійсним будь-якого правочину укладеного співвласником без необхідних повноважень, ч. 2 ст. 65 СК України дає можливість другому з подружжя на цій підставі звернутися до суду з позовом про визнання правочину недійним лише якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового.

Проте, це певним чином не узгоджується зі ч. 1 ст. 65 СК України та положенням ст. 369 ЦК України, які не вимагають одержання згоди усіх інших співвласників на вчинення правочину.

Навпаки, закон виходить з презумпції згоди інших співвласників при вчиненні правочину одним з них.

Рішення суду про визнання недійсним правочину має ґрунтуватись на незгоді учасників спільної сумісної власності (в тому числі щодо спільно набутих коштів) з укладеним правочином, оскільки саме він повинен суперечити їхнім інтересам, а не на відсутності саме формальної згоди на укладення правочину.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що вона не надавала чоловікові усної згоди на укладення оспорюваного договору, а також доказів того, що кошти витрачалися повністю чи частково не на потреби сім'ї та не в її інтересах, а також факту порушення її прав у зв'язку з укладенням ОСОБА_6 договору позики, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст.81, 82, 141, 274-279, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання протягом 30 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.С. Гальонкіна

Повний текст рішення складено 27 червня 2018 року.