Номер провадження: 22-ц/785/5518/18
Номер справи місцевого суду: 521/5933/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Лопотан В.І.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2018 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

встановив:

10.04.2018 року ОСОБА_5 звернувся із вищезазначеною заявою, в якій просив встановити юридичний факт, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 є будинок №13, по вул. Ветеранів Праці в м. Одесі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2018 року у відкритті провадження у справі було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування зазначеної ухвали суду із направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому судочинстві не може бути встановлений факт складання заповіту у певному місці.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, судом не було враховано, що заявник ОСОБА_5 не звертався до суду із заявою про встановлення факту складання заповіту у певному місці, а звернувся до суду із заявою про встановлення того факту, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 є будинок №13, по вул. Ветеранів Праці в м. Одесі.

Вирішуючи питання про те, чи можливо у судовому порядку встановити даний факт, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Таким чином, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення субєктивних прав громадян, у випадку, коли той чи інший факт, що має юридичне значення, не може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо.

Разом з тим, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду виключно за таких умов:

1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

2. Встановлення факту не повязується з подальшим вирішенням спору про право.

3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її предявлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Вказані обставини мають бути у їх сукупності.

При цьому, справи окремого провадження розглядаються судом відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком особливостей встановлених розділом IV ЦПК України, що передбачає відкриття суддею провадження у цивільній справі не інакше, як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом та застосуванням до неналежно оформленої заяви, зокрема положень ст.186 ЦПК України.

Характерними рисами заявника у справах окремого провадження є :

- необхідність судового підтвердження обставин, без яких заявник позбавлений можливості здійснити свої права;

- порушення справи для захисту його охоронюваних законом інтересів, якщо відсутній спір про право;

- його особиста процесуальна та матеріально-правова заінтересованість у справі, яка виявляється як у поширенні на нього всіх правових наслідків судового рішення, яке набрало законної сили, так і в обов'язковому правовому звязку встановлюваного судом факту (обставини) з охоронюваним законом інтересом заявника та його правом;

Заінтересованими особа є:

- особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від мети факту, що підлягає встановленню;

- організації і установи, в яких заявник реалізовуватиме рішення про встановлення юридичного факту, тобто в яких будуть здійснені права осіб, що виникли внаслідок судового встановлення юридичного факту;

- організації та установи, які згідно із законом мали б засвідчити той чи інший юридичний факт, але з тих чи інших причин своєчасно цього не зробили і така можливість вже втрачена.

В заяві обовязково зазначається :

1. який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2. причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3. докази, що підтверджують факт.

Таких правових позицій дотримувався Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Як вбачається і заяви ОСОБА_5 про становлення факту, що має юридичне значення, він є спадкоємцем ОСОБА_10, яка була його матірю і померла 15 серпня 2009 року. Однак, для отримання свідоцтва про право на спадщину заявнику необхідно встановити, що спадкодавець на час відкриття спадщини проживав разом із заявником, що дасть підстави для отримання ним свідоцтва про право на спадщину, як то передбачено ст. 1221 ЦК України.

Проте, вказані обставини неможливо встановити іншим шляхом, передбаченим чинним законодавством, окрім судового, що вбачається із відповіді приватного нотаріуса Одеського місткого нотаріального округу ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_11 від 26.03.2018 року, № 80/01-16 (а.с.50).

При цьому, колегія суддів зазначає, що із поданої заяви не вбачається спору про право на спадщину, що могло б виключати відкриття провадження у справі окремого провадження, оскільки інші особи, які залучені до участі у справі в якості заінтересованих осіб, не мають спірних правовідносин і заявником ОСОБА_5 стосовно спадкового майна.

Крім того, як було зазначено вище, суд першої інстанції не врахував, що заявник ОСОБА_5 не звертався до суду із заявою про встановлення факту складання заповіту в певному місці, а звернувся до суду із заявою про встановлення факту щодо місця відкриття спадщини, що не є тотожним і що такий факт неможливо встановити в інший спосіб, ніж шляхом визнання цього факту в судовому порядку за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, суду належало відкрити провадження у справі за заявою ОСОБА_5, а не відмовляти у відкритті провадження, тим більше з посиланням на п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, так як ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 09.07.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_12

ОСОБА_2