ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року

м.Суми

Справа №576/386/18

Номер провадження 22-ц/788/998/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області в складі судді Мазур С.А. від 10 квітня 2018 року, ухвалене в м. Глухів Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПриватБанк) пред'явило позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21 травня 2012 року сторони у справі уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11400 грн.

Унаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань за договором станом на 28 січня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 22154 грн 81 коп., яка складається із 10697 грн 21 коп. заборгованості за кредитом; 9445 грн 28 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 481 грн 14 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн (фіксована частина) і 1031 грн 18 коп. (процентна складова) штрафу.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2018 року позов задоволений частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21 травня 2012 року в сумі 10949 грн 11 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд керувався тим, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, чим порушив законні права позивача на отримання кредиту і процентів за користування ним, які підлягають захисту у судовому порядку шляхом стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України. Підстави стягнення решти відсотків і штрафу відсутні, оскільки ПриватБанк не довів факт укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов і доданий до нього розрахунок.

У травні 2018 року ПриватБанк подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення в частині вирішення вимог про стягнення процентів за користування кредитом, штрафу і ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні розміру заборгованості суд не урахував факт укладення сторонами договору-приєднання, складовою якого є Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, якими передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку. Також суд безпідставно не врахував, що відповідач користувався кредитними коштами, виконував умови кредитного договору, тобто вчиняв дії, що свідчать про визнання своїх зобов'язань за договором і згоду з умовами договору. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач не надав, факт укладання кредитного договору не оспорював.

ОСОБА_1 у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу не подав.

У судове засіданні представник ПриватБанку та відповідач не прибули, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 21 травня 2012року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил і Тарифів надання банком послуг.

Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне: «Я згоден (-на) з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Я зобов'язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua».

Представлені банком Умови і правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" без зазначення дати їх затвердження і які містять змін щодо часу збільшення базової відсоткової ставки в місяць, які набрали чинність вже після написання відповідачем анкети-заяви у травні 2012 року.

У даній анкеті-заяві відображено, що замовник виявив бажання оформити на своє ім'я кредитну карту "Універсальна", але конкретний вид карти "Універсальна", як це визначено Тарифами, не вказано.

На підтвердження позовних вимог позивачем наданий розрахунок, який доводить, що відповідач отримав кредит в сумі 11400 грн., а тому суд правильно встановив, що між сторонами виникли кредитні правовідносини.

Згідно цього розрахунку загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 28 січня 2018 року дорівнює 22154 грн 81 коп. і складається 10697 грн 21 коп. заборгованості за кредитом; 9445 грн 28 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 481 грн 14 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн (фіксована частина) і 1031 грн 18 коп. (процентна складова) штрафу. Проценти за користування кредитом банк нараховував з 25.12.2013 по 15.03.2014 на рівні 30%, а починаючи з 28.10.2016 збільшив відсоткову ставку до 43,2%.

Ухвалюючи оскаржене рішення, суд попередньої інстанції дійшов висновку про неналежне виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення 10949 грн 11 коп. заборгованості, яка складається з 10697 грн 21 коп. заборгованості за кредитом, 251 грн 90 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, розмір яких визначений на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відмовляючи у стягненні решти заборгованості за процентами за користування кредитом та штрафу; суд мотивував висновок тим, що Умови і правила надання банківських послуг, на які посилався позивач, не підписані позичальником і не містять умов щодо розміру процентів за користування кредитом, пені, штрафу; а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами у справі кредитного договору.

У силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК).

Так, відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У справі, яка переглядається, суд правильно встановив, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг та Тарифів без вказівки дати їх затвердження. Інших умов договору сторони не підписували. Останній платіж позичальник здійснив 26 листопада 2017 року.

При цьому, частково задовольняючи позов, суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту і процентів за користування кредитом.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за процентами, обрахованої із процентної ставки у розмірі 43,20%; штрафу (відсоткова складова і фіксована складова), суд правильно зазначив, що ПриватБанк не довів факт укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов і доданий до нього розрахунок, оскільки доказів належного повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової ставки з 30% до 43,2% відповідно до п. 1.1.3.2.4 Умов і правил суд не надано.

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору і досягнення згоди щодо усіх істотних умов позивач додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT; «Універсальна GOLD», - якими для кожного типу кредитної картки передбачені різні базові процентні ставки в місяць (а.с. 8).

Однак матеріали справи не містять доказів про оформлення і отримання ОСОБА_1 певного типу кредитної картки з наведеного переліку; анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28 січня 2012 року містить лише відмітку про те, що відповідач бажає отримати платіжну картку Кредитка «Універсальна», зарплатну картку та «Ощадкнижку» (депозит) (а.с. 7).

Згідно з матеріалами справи, позивач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 43,20%, як зазначено у розрахунку заборгованості, а також розміру штрафу, як зазначено у позовній заяві, не надав; як і не надав доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення його про зміну розміру процентної ставки відповідно до вимог частини четвертої статті 1056-1 ЦК України, за приписами якої в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Суд установив і не спростовано позивачем, що банк не відправив на адресу боржника листа про зміну умов кредитного договору. Отже, ПриватБанк не довів факт вручення повідомлення про зміну умов кредитного договору адресатові під розписку. Після зміни процентної ставки ОСОБА_1 дій, які б свідчили про прийняття пропозиції кредитора, не вчиняв.

Разом з тим, не можна визнати правильним висновок суду про стягнення з відповідача на користь ПриватБанка процентів за користування кредитом у розмірі 251 грн 90 коп., визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України і обрахованому з 30 листопада 2017 року, тобто після останнього платежу.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 251 грн 90 коп., який визначений з 30 листопада 2017 року на рівні облікової ставки Національного банку України, суд першої інстанції повно і всебічно не з'ясував обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого видно, що відповідач вчиняв дії, що свідчать про згоду із процентною ставкою 30%. При цьому суд не навів мотивів, з яких він виходив, визначаючи розмір заборгованості за процентами за користування кредитом саме з 30 травня 2015 року (дати останнього платежу).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16.

Ураховуючи, що позивач не довів достатніми доказами факту узгодження сторонами договору підвищення процентної ставки за користування кредитом, за період з 28 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2017 підлягає стягненню з відповідача заборгованість за процентами розрахована зі ставки 30% річних, а після спливу строку дії карти починаючи з 01.11.17 по 28.01.18 розмір відсоткової ставки розраховуються за рівні діючої в цей період облікової ставкою НБУ і становить 3710,08 грн : (з 28.10.16 (77 д.) 11396,71 х42 х30% / 360 = 731,29 грн,

з 13.01.17 (42 д.) 10876,62 х 42 х 30% / 360 = 380,68 грн,

з 24.02.17 (22 д ) 10782,31х 22 х 30% / 360 = 197,68 грн,

з 18.03.17 (3 д ) 10529,40 х 3 х 30% / 360 =26,32 грн,

з 21.03.17 (29 д) 10580,91 х 29 х 30% / 360 = 255,71 грн,

з 19.04.17 (1 д) 10391,7 х 30% / 360 = 8,66 грн,

з 20.04.17 (1 д) 10603,70 х 30% / 360 = 8,64 грн,

з 21.04.17 по 31.10.17 (194д) 10697,21 х 194 х 30% /360 = 1729,38 грн.,

з 01.11.17 по 14.12.2017 (44д.) 10697,21 х44х 13,5%: 360= 176,50грн.;

з 15.12.2017 по 25.01.2018 (42д) 10697,21 х42х14,5%:360= 180,96грн;

з 26.01.2018 по 28.01.2018 (3д)10697,21 х3х16%:360= 14,26грн, що в сумі дорівнює 3710,08 грн.

Розмір заборгованості за відсотками за вказаний період за виключенням сплачених відповідачем 3276,12 грн складає: 3710,08 грн.- 3276,12 грн = 433,96грн.

З урахуванням наведеного, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 11131 грн 17 коп., з яких: 10697 грн 21 коп. - заборгованість за кредитом, 433 грн 96 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

В частині відмову у задоволені вимоги про стягнення сум неустойки ( пені штрафу) рішення місцевого суду залишає без змін.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні вимог банку про стягнення неустойки, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про недоведеність підстав виникнення у банку права на неустойку (пеню, штраф), оскільки якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором.

Обставин про письмову домовленість з відповідачем про розмір грошової суми пені та штрафу, банком в суді також не було доведено, оскільки Тарифі відповідачем не були підписані.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального або матеріального права.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України, для зміни оскарженого рішення в частині визначення розміру заборгованості за процентами за користування кредитом.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (чч. 1, 6 ст. 141, п. «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2018 року в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом частково скасувати і викласти абзац 2 резолютивної частини рішення у такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 131 грн 17 коп., яка складається із 10697 грн 21 коп. - заборгованості за кредитом, 433 грн 62 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (буд. 1Д, вул. М.Грушевського, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді першої інстанції, 885 грн 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (буд. 1Д, вул. М.Грушевського, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) судові витрати, пов'язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, 137 грн 26 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 9 липня 2018 року

Головуючий С.С. Ткачук

Судді: Т.А.Левченко

В.І.Криворотенко