Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 381/2428/16-ц

провадження № 61-15501св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Фастівська міська рада Київської області,

представник відповідача - Мосійчук Денис Леонідович,

заявник - ОСОБА_7,

представники заявника: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2017 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Іванової І. М., Верланова С. М.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що він з 1994 року користується гаражем по АДРЕСА_1, який до цього часу належав іншій особі. Зазначав, що на установку даного гаража йому видано дозвіл НОМЕР_1. Гараж має бетонний фундамент, його розмір становить 20,4 кв. м. Оскільки він більше 20 років відкрито і безперервно користується цим гаражем, утримує його в належному стані, то у нього виникло право власності на гараж за набувальною давністю.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд визнати право власності за набувальною давністю на гараж по АДРЕСА_1 на підставі статті 344 ЦК України.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 липня

2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на гараж по АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю на спірний гараж, оскільки він добросовісно, відкрито та безперервно користується нерухомим майном більше ніж 20 років.

ОСОБА_7 як особа, яка не брала участі у справі, проте вважала, що суд вирішив питання про його права і обов'язки, подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що спір щодо гаража вже вирішено на його користь рішенням апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2017 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_7, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про добросовісність володіння гаражем з боку позивача.

У лютому 2017 рокуОСОБА_4подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не в повному обсязі з'ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення питання, що призвело до не правильного застосування судами норм матеріального та процесуального права, при цьому суд вийшов за межі позовних вимог.

У березні 2017 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і давши їм належну оцінку в силу вимог статей 212, 303, 304 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю, на підставі статті 344 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська