Справа №461/925/18
Провадження №2/461/575/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого-судді Городецької Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Думича Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Галицький відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Галицький ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

Стверджує, що вона не укладала кредитного договору із банком, їй невідомо про походження нарахованої заборгованості, період за який така нарахована та про штрафні санкції. На її думку, нотаріус не перевірив безспірності вимоги про стягнення заборгованості та всупереч вимогам ст.88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України №296/5 від 22.02.2012 року видав виконавчий лист. Крім того, стверджує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строки позовної давності по сумі кредиту щодо якої вчинено виконавчий напис нотаріуса, адже із дня укладення договору до дати винесення спірного виконавчого напису минуло сім років. Таким чином, виконавчий напис приватного нотаріуса ОСОБА_2 №18995 від 08.11.2017 року є таким, що вчинений із грубим порушенням норм чинного законодавства, вчинений щодо заборгованості яка не є безспірною, вчинений щодо заборгованості, якої не існує, поза межами строків позовної давності. У звязку із вказаним вище просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ОСОБА_2 №18995 від 08.11.2017 року таким щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 53934,73 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 13 березня 2018 року витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 належним чином завірену копію виконавчого напису №18995 від 08.11.2017 року.

У судове засідання позивачка та її представник не зявилися, від адвоката ОСОБА_3 надійшло клопотання про проведення розгляду справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, і на підставі частини 3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що він не зявився у судове засідання без поважних причин.

Однак у відзиві на позовну заяву (а.с.33-38) представником відповідача викладеного ставлення до позову. Зокрема те, що позивачем не надано доказів того, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом на розгляді в судах перебували позовні заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стверджує, що жодна норма права не передбачає застосування строку позовної давності нотаріусом при вчиненні виконавчого напису.

Приватний нотаріус ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі.

Представник Галицького ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області також не зявився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою про вчинення виконавчого напису на копії Кредитного договору б/н від 25.10.2010 року для стягнення боргу частинами за вищевказаним кредитним договором, а саме: 52134,73 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13114,50 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 34316,92 грн., заборгованість із пені та комісії у розмірі 1744,51 грн., заборгованість по штрафах (фіксована частина) у розмірі 500 грн., заборгованість по штрафах (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2458,80 грн.

До заяви відповідачем додано: кредитний договір, засвідчену виписку з особового рахунку боржника, вимогу про усунення порушень за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового звязку.

08 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №18995 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 52134,73 грн. з 25.10.2010 року по 10.10.2017 року (а.с.83).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17.

Вивченням судом матеріалів справи щодо вчинення спірного нотаріального напису встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 не було дотримано вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів.

Так, нотаріусом не було зясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, штрафу, пені та відсотків за користування кредитом, не було зясовано даного питання з боржником, нотаріус не переконався щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості.

Крім того, той факт, що сума заборгованості не була безспірною на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису встановлено судом шляхом дослідження у судовому засіданні матеріалів цивільної справи №461/424/17 (Провадження №2/461/578/17) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 25.10.2010 року.

Зокрема, встановлено, що із вказаним вище позовом банк звернувся до Галицького районного суду м.Львова із позовною заявою 16 січня 2017 року.

Представником відповідачки ОСОБА_5 ОСОБА_3 було подано письмові заперечення з приводу позовних вимог банку.

Однак, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 20 вересня 2017 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду у звязку із неявкою позивача.

В подальшому, спірний виконавчий напис був вчинений нотаріусом 08 листопада 2017 року, тобто після існування вказаних вище обставин.

Однак, банк не повідомив про це нотаріуса, а останній не вжив усіх заходів щодо перевірки усіх фактичних обставин справи, які свідчать про спір між сторонами щодо суми заборгованості.

Також, нотаріусом не було взято до уваги, що за умовами договору б/н кінцевим терміном повернення кредиту є строк дії картки, який у даному випадку становив два роки, тобто до 2012 року. Однак, виконавчий напис вчинено у 2017 році, тобто після спливу більше як трьох років виникнення права вимоги.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом при вчиненні вищевказаної нотаріальної дії не був встановлений факт безспірності заборгованості та всупереч умові, що з дня виникнення права вимоги мало минуло не більше трьох років.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору від сплати якої позивачку звільнено на підставі ухвали Галицького районного суду м.Львово від 14 лютого 2018 року.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (м.Львів, вул.Ужгородська, 11/5) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд. 50, ), треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (м.Київ, вул.Трьохсвятительська, 11/25), Галицький відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (м.Львів, пр.В.Чорновола, 39) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 08.11.2017 року зареєстрований в реєстрі за номером 18995, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 53934,73 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення)

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 02 липня 2018 року.

Суддя Л.М.Городецька