Справа № 216/4311/17
Провадження 2/216/956/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 липня 2018 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропеутровської області в складі головуючого судді Сидорака В.В.,

за участю секретаря судового засідання Морозової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, в якому просила надати дозвіл матері, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд у її супроводі з метою оздоровлення та відпочинку за межі України, у наступні країни: Туреччина, Єгипет, Болгарія, Польща, Російська Федерація, Крим, Білорусь, Об'єднані Арабські Емірати, Франція, Італія, Іспанія, Нідерланди, Чорногорія, Азербайджан, Вірменія, Туніс, Сполучені Штати Америки, Абхазія, Австралія, Багамські острови, Барбадос, Білорусь, Бельгія, Угорщина, Данія, Домініканська Республіка, Ізраїль, Індія, Індонезія, Ісландія, Ірландія, Канада, Кіпр, Китай, Куба, Латвія, Литва, Естонія, Фінляндія, Мавританія, Мальдівські острови, Мексика, Монако, Маршалові острови, Мавританія, Непал, Норвегія, Панама, Перу, Португалія, Румунію, Сан-Марино, Сейшельські острови, Сінгапур, Соломонові острови, Таїланд, Фіджі, Філіппіни, Чилі, Швеція, Шрі-Ланка, Ямайка, Японія, Південно-Африканську Республіку, неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, строком дії до досягнення дитиною 16 (шістнадцять) років, з обов'язковим його поверненням на територію України після кожної такої поїздки, яка не повинна перевищувати 1 місяця.

В подальшому, 17 квітня 2018 року, представником позивача надано уточнений позов, яким просять надати дозвіл матері, ОСОБА_2 ., ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд у її супроводі з метою оздоровлення та відпочинку за межі України, у країну Туреччина неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, строком дев'яносто днів з 01 червня 2018 року по 30 серпня 2018 року.

Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини:

З відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2007 року, який розірвано рішенням від 27.09.2010 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача було змінено на дошлюбне «ОСОБА_2».

Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу відповідач взагалі припинив спілкуватися зі своєю дитиною, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не піклується забезпеченням дитини оздоровленням на літніх канікулах та забезпеченням відпочинку взагалі.

Разом із тим, вона як свідома та любляча матір, що має відповідну матеріальну можливість в наслідок несумлінного ставлення батька до виховання та забезпечення духовного та культурного розвитку своєї дитини не має можливості забезпечити своїй дитині оздоровлення та відпочинок за межами України у зв'язку із повною відсутністю зв'язку з відповідачем, так як для можливості виїзду дитини, якій не виповнилось 16 років необхідно дозвіл батька, який в житті дитини повністю відсутній.

Вона турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити дитині фізичний, культурний, духовний і соціальній розвиток.

З приводу можливості подорожування вона неодноразово зверталась до туристичної агенції «Asti travel», де їй було роз'яснено правила перетину державного кордону України неповнолітніми та неодноразово було відмовлено у бронюванні туристичного продукту за відсутності нотаріально посвідченої згоди батька та було рекомендовано для врегулювання цього питання звернутись до суду.

На теперішній час вона має намір вивести неповнолітнього сина за кордон з метою розширення світогляду дитини, що позитивно позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, сама дитина також дуже цього бажає, оскільки у віці 8 років він в достатній мірі цікавиться світом, маючи доступ до інформаційних джерел, багато цікавиться краєвидами інших країн, які він ніколи не бачив,а тому повна відмова батька у спілкуванні, як з дитиною так із нею на предмет його виховання не може бути перешкодою для отримання дитиною можливості подорожувати світом.

Дитина сама прохає її про можливість на літніх канікулах про відпочинок за межами України, що і спонукає наразі її до звернення до суду із вимогами про надання тимчасового дозволу виїзду дитини за межі України виключно в інтересах його виховання.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволені.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що не заперечує проти задоволення позову.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15 грудня 2007 року уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №1060, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка «ОСОБА_2», про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.9)

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_4, батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого 24 лютого 2009 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.10).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27.09.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачу змінено прізвище на «ОСОБА_2» (а.с.11).

Як вбачається з позовної заяви, позивач має намір разом зі своїм сином - ОСОБА_4, виїхати за кордон з метою фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку свого сина. Однак, відповідач безпідставно створює перешкоди у можливості виїзду їх сина за кордон не надаючи письмового дозволу на такий виїзд.

Зазначені обставини стали підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про надання дозволу на виїзд з України її сину, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу його батька.

Статтею 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» гарантовано право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згідно із ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно вимог ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За загальними правилами, встановленими ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України» та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністру України від 27 січня 1995 року № 57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового).

Разом з тим, з позову вбачається, що у матері неповнолітнього ОСОБА_4 є можливість для організації відпочинку та оздоровлення дитини за кордоном.

Однак відсутність згоди батька для цього необґрунтовано обмежує її права на виховання дитини та обмежує її можливість як матері надати дитині достойні умови життя та розвитку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надання ОСОБА_2 дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_4 за кордон України без згоди батька, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме зміцненню його здоров'я та розвитку.

Такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення, і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію.

Однак через припинення відносин з відповідачем позивачка не може домовитися з ним про порядок виїзду сина за межі України і отримати нотаріально посвідчену згоду на такий виїзд.

Це суперечить інтересам дитини, яка позбавляється вказаних можливостей.

Таким чином, дослідивши докази у справі, суд виходить з наявності підстав, передбачених ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька у період з 05 липня 2018 року по 30 серпня 2018 року.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 258-260, 265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон - задоволити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд у її супроводі з метою оздоровлення та відпочинку за межу України, у країну Туреччина неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, у період з 05 липня 2018 року по 30 серпня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.В. Сидорак