ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5391/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_2, щодо встановлення батьківства, треті особи: Лівобережне об"єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головне управління юстиції в м. Києві,

Встановив:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вказаною заявою щодо визнання померлого ОСОБА_3 його батьком.

З наданої копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 не вбачається, що запис про його батька - ОСОБА_4 вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно з імперативними приписами ч.4 ст.128 СК України - позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.135 СК України - при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім»я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Вказані обставини заявником не враховані, заявником не надано носіїв фактичних даних про те, що вказаний запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (при цьому, згідно з вищенаведеними положеннями ч.4 ст.128 СК України, необхідність встановлення вказаної обставини передбачена саме в процесі вирішення питання щодо прийняття відповідної заяви, тобто до відкриття провадження по справі), а відповідно до п.1) ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (при цьому, вказані норми у повному обсязі кореспондуються з положеннями п.1) ч.2 ст.122 ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року).

Відповідно до положень ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом також враховано, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Керуючись ч.4 ст.128 СК України, ст.186 ЦПК України,

Ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 15 днів з наступного дня після отримання її копії.

Суддя: