Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 754/3144/16-ц

провадження № 61-18758св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., ПророкаВ. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 18 листопада 1998 року ОСОБА_4 стала власником гаражних боксів площею 323,1 кв. м на АДРЕСА_1. У подальшому частина гаражних боксів була перебудована під магазин, площа нежитлового приміщення під магазин склала 348,9 кв. м. 04 квітня 2014 року позивач подарувала відповідачу вказане нежитлове приміщення під магазин, проте останній вважає, що він набув право власності на гаражний бокс, який залишився після реконструкції, а також перешкоджає їй у користуванні цим майном.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на нежитлове приміщення (гаражний бокс) загальною площею 36,2 кв. м, що розташований на АДРЕСА_1, оскільки відповідач не визнає за нею право власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року в складі судді Мальченко О. В. позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення (гаражний бокс) загальною площею 36,2 кв. м на АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 995,10 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний гаражний бокс є об'єднаними гаражними боксами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які не були враховані у проекті реконструкції та не були подаровані відповідачу, тому є об'єктами права власності позивача.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що матеріали справи не містять правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_4 на спірний гаражний бокс площею 36,2 кв. м. на АДРЕСА_1 та надавали право на звернення до суду за захистом порушеного права. Також позивачем не подано до суду будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідач оспорює її право власності на гаражний бокс.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, тому Київська міська рада не мала права подавати апеляційну скаргу. Позивач є власником гаражного боксу загальною площею 36,2 кв. м на АДРЕСА_1, а відповідач не визнає за нею право власності на зазначене нерухоме майно, тому наявні правові підстави для задоволення позову.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

04 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що на підставі договору купівлі-продажу від 18 листопада 1998 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, остання набула право власності на гаражні бокси загальною площею 323,1 кв. м на АДРЕСА_1.

Зазначені гаражні бокси були перебудовані позивачем під нежитлові приміщення під магазин, внаслідок чого загальна площа останніх була збільшена до 348,9 кв. м.

04 квітня 2014 року між сторонами укладено договір дарування нежитлових приміщень, відповідно до якого ОСОБА_5 набув право власності на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9 кв. м на АДРЕСА_1.

Встановлено, що позивачем не надано доказів, що спірний гаражний бокс є окремим об'єктом нерухомості, який з 18 листопада 1998 року, після укладеного договору купівлі-продажу, не змінював зовнішні геометричні розміри фундаменту у плані.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У матеріалах справи відсутні докази, зокрема, правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності ОСОБА_4 на гаражний бокс площею 36,2 кв. м на АДРЕСА_1.

Також позивачем не надано доказів, що відповідач оспорює її право власності на вказаний гаражний бокс.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на гаражний бокс є необґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на вимогах норм матеріального права.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції задоволено апеляційну скаргу особи, яка не мала права її подавати, оскільки Київська міська рада мала право в силу вимог статті 292 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки такі аргументи втрачають правовий сенс за встановлених судами обставин.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк