Справа № 466/596/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

за участю секретаря Шаповалової Ю.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

справа № 466/596/15-ц

2/466/67/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу

ВСТАНОВИВ:

28.01.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на користь ОСОБА_3 43293,6 доларів США за договором банківського строкового вкладу № 6238 від 05.06.2008 року; стягнути з публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на користь ОСОБА_3 1093000 гривень за договором банківського строкового вкладу № 6237 від 05.06.2008 року та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 05.06.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк» було укладено договір банківського строкового вкладу № 6238 (надалі по тексту - Договір 1), за умовами якого (п. 2.1.3) позивач вніс на рахунок № 39 24000 (двадцять чотири тисячі) доларів США під 12.2 (дванадцять цілих дві десятих) відсотків річних.

Також, 05.06.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського строкового вкладу № 6237 (надалі по тексту - Договір 2, за умовами якого (п. 2.1.3), позивач вніс на рахунок № 263016820, 500000 (п'ятсот тисяч) гривень під 18 (вісімнадцять) відсотків річних.

За змістом п. 5.2. Договорів 1 та 2, якщо в останній день строку дії договору вкладник не з'явився для отримання суми вкладу і нарахованих процентів, то строк дії договору вважається продовженим на кожен наступний календарний рік.

Як згодом стало відомо позивачу, у 2009 році відповідач ніби-то видав йому особисто грошові кошти з рахунків №39 та № 263016820, хоча насправді позивач не підписував платіжних доручень відповідачеві на зняття цих коштів, особисто цих коштів не отримував, будь-яких осіб у встановленому порядку на здійснення таких дій не уповноважував.

Згідно з умовами п. 2.4.1 Договорів 1 та 2, позивач має право вимагати від банку повернення вкладу або його частини з дотриманням умов Договору.

В п. 2.4.2 Договорів 1 та 2 зазначено, що по закінченню строку дії договору або у разі відмови банку від Договору, позивач має право одержувати від Банку суму внесеного вкладу.

Відповідно до п. 2.4.3., позивач має право отримувати проценти на умовах, передбачених Договором.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо Інше не встановлено цією главою або не випливає зі суті договору банківського вкладу.

Частина 1 ст. 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вказане свідчить про те, що у порушення умов договору та наведених вимог законодавства, відповідачем не повернуто ні суму банківського вкладу, ні нараховані на нього відсотки.

З огляду на викладене, позивач заявляє до відповідача вимогу: про відшкодування збитків, завданих неповерненням суми вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського строкового вкладу № 6238 за період з 05 червня 2008 року по 23 січня 2015 року (80,39 відсотків) шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 43293,6 доларів США виходячи з наступного розрахунку: 24 000 доларів США (сума вкладу) + 19293,6 доларів США (нараховані відсотки за період з 05.06.2008 по 15.12.2014 року (80,39 %) = 12,2 % за період з 05.06.2008 року по 05.06.2009 року +12,2 % за період з 06.06.2009 року по 06.06.2010 року + 12,2 % за період з 07.06.2010 року по 07.06.2011 + 12,2 % за період з 08.06.2011 року по 08.06.2012 + 12,2 % за період з 09.06.2012 року по 09.06.2013 + 12,2 % за період з 10.06.2013 року по 10.06.2014 року + 7,19 % за період з 11.06.2014 року по 23.01.2015 року); про відшкодування збитків, завданих неповерненням суми вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського строкового вкладу № 6237 за період з 05 червня 2008 року по 23 січня 2015 року (118,6 відсотків) шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1 093 000 гривень виходячи з наступного розрахунку: 500 000 гривень (сума вкладу) + 593 000 гривень (нараховані відсотки за період з 05.06.2009 по 15.12.2014 року (118,6 %) = 18 % за період з 05.06.2008 року по 05.06.2009 року +18 % за період з 06.06.2009 року по 06.06.2010 року + 18 % за період з 07.06.2010 року по 07.06.2011 + 18% за період з 08.06.2011 року по 08.06.2012 + 18 % за період з 09.06.2012 року по 09.06.2013 + 18 % за період з 10.06.2013 року по 10.06.2014 + 10,60 % за період з 11.06.2014 року по 15.12.2014 року). З врахуванням вищевикладеного, змушений звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просили позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечила, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи та просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

05 червня 2008 року між ВАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є ПАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_3 було укладено Договір №6238 банківсько¬го строкового вкладу (з виплатою процентів в кінці строку дії договору) «Інвестиційний», згі¬дно умов якого вкладник передає Банку грошову суму в розмірі 24 000,00 доларів США, на строк з 05.06.2008 року по 15.06.2009 року, а Банк приймає її, нараховує на суму вкладу про¬центи і зобов'язується повернути вклад та сплачувати проценти на умовах та в порядку, вста¬новлених договором (а.с.5-6).

Крім того, 05 червня 2008 року між ВАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є ПАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_3 було укладено Договір №6237 банківсько¬го строкового вкладу (з виплатою процентів в кінці строку дії договору) «Святкуємо разом», згідно умов якого вкладник передає Банку грошову суму в розмірі 500 000,00 гривень, на строк з 05.06.2008 року по 09.10.2008 року, а Банк приймає її, нараховує на суму вкладу проценти і зобов'язується повернути вклад та сплачувати проценти на умовах та в порядку, встановлених договором (а.с.7-8).

Відповідно до п.4.2. Договорів банківського вкладу, нарахування процентів на вклад починається від дня, наступного за днем внесення вкладу на вкладний рахунок, до дня, який передує його поверненню Вкладнику. Проценти на вклад нараховуються щомісячно, виходячи з фактичної (календарної) кількості днів у місяці та році.

Так, у зв'язку із закінченням терміну дії Договору №6238 банківського строкового вкладу, позивачу було видано з каси Банку 15.06.2009 року суму вкладу та нараховані відсотки в розмірі 24 000,00 доларів США та 2995,62 доларів США, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_3 на заявах про видачу готівки №133_592 від 15.06.2009 року та №133_593 від 15.06.2009 року (а.с.27-28).

Окрім цього, у зв'язку із закінченням терміну дії Договору №6237 банківського строкового вкладу позивачу було видано з каси Банку 15.06.2009 року суму вкладу та нараховані відсотки в мірі 531861,98 гривень та 35694,61 гривень, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_3 на заявах про видачу готівки №184_93 від 15.06.2009 року та №184_94 від 15.06.2009 року (а.с.29-30).

Відтак, банк належним чином виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_3 за зазначеними договорами, повернувши останньому суми вкладів та виплатив нараховані проценти.

Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04.11.2015 року призначено по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про стягнення грошових коштів, судово-почеркознавчу експертизу та на вирішення експерта поставлено питання: 1) чи виконані ОСОБА_3 чи іншою особою підписи, що розташовані у графі «Підпис отримувача» у заяві про видачу готівки № 133-592 від 15.06.2009 року? 2) чи виконані ОСОБА_3 чи іншою особою підписи, що розташовані у графі «Підпис отримувача» у заяві про видачу готівки № 133-593 від 15.06.2009 року? 3)чи виконані ОСОБА_3 чи іншою особою підписи, що розташовані у графі «Підпис отримувача» у заяві про видачу готівки № 184-93 від 15.06.2009 року? 4)чи виконані ОСОБА_3 чи іншою особою підписи, що розташовані у графі «Підпис отримувача» у заяві про видачу готівки № 184-94 від 15.06.2009 року. Зобов»язано ПАТ «МЕГАБАНК» (м.Харків,вул.Артема,30, 61002) на першу вимогу експерта представити зазначені вище документи: заяву про видачу готівки № 133-592 від 15.06.2009 року, заяву про видачу готівки № 133-593 від 15.06.2009 року, заяву про видачу готівки № 184-93 від 15.06.2009 року, заяву про видачу готівки № 184-94 від 15.06.2009 року, для проведення експертного дослідження.

Так, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №1056/1057 за справою №466/596/15-ц, складеного 27.04.2016 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_4, з якого вбачається, що підписи від імені ОСОБА_3 в заяві про видачу готівки №133-592 від 15.06.2009 року, заяві про видачу готівки №133-593 від 15.06.2009 року, заяві про видачу готівки №184-93 від 15.06.2009 року , заяві про видачу готівки №184-94 від 15.06.2009 року, розташовані у рядку «Підпис отримувача» - виконані пастою (пастами) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки, самим ОСОБА_3 (а.с.87-93).

Щодо проведеного позивачем розрахунку, то суд вважає, що він складений без врахування п.4.4. договорів банківського вкладу, згідно якого у випадку продовження строку дії Договору нарахування та виплата процентів здійснюється Банком у розмірі, що встановлений Банком за вкладами на могу. Нова процентна ставка встановлюється з першого дня строку, на який була продовжена дія Договору. А отже, розрахунок позивача, який складено без врахування п.4.4. договорів банківського вкладу є невірним.

Також позивач, як на підставу своїх вимог посилається на п.5.2. Договорів, та вказує, що за змістом п.5.2. Договорів, якщо в останній день строку дії договору вкладник не з'явився для отримання суми вкладу і нарахованих процентів, то строк дії договору вважається продовженим на кожен наступний календарний рік. Проте, як вбачається із копій Договорів банківського вкладу, пункт п.5.2. в такій редакції в Договорах банківського вкладу не міститься. Пунктом 5.2. Договорів банківського вкладу передбачено, що якщо останній день строку дії Договору припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, останнім днем строку є перший за ним робочий день.

Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 липня 2011 року у справі №2-200/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.04.2012 року, визначено набуте ОСОБА_5 та ОСОБА_3Г в період шлюбу майно, серед якого не значаться грошові кошти на депозитному рахунку у ПАТ «МЕГАБАНК». Так, в рішенні вказано, що як вбачається з відповіді, наданої ЛФ ПАТ «Мегабанк», станом на день винесення рішення на особовому рахунку №263524972 відсутні будь-які кошти. А тому, суд приходить до висновку, що станом на момент звернення ОСОБА_3 з позовом до ПАТ «МЕГАБАНК» про стягнення коштів за договорами депозитного вкладу, залишок коштів на рахунках у ПАТ «МЕГАБАНК» згідно договорів депозитного вкладу був відсутній (а.с. 31-37).

Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2014 року у справі №463/46/13, провадження №22ц/783/1200/14, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «МЕГАБАНК» про стягнення коштів за договором строкового банківського вкладу №4666 від 18.04.2007 року відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 одержав суми вкладів за договором строкового вкладу згідно заяв на видачу готівки. Факт видачі ОСОБА_3 готівки підтверджено заявами на видачу готівки, підпис ОСОБА_3 на яких про одержання цих коштів підтверджено висновком комісійної судово-почеркознавчої експертизи №4559 від 17.07.2014 року (а.с. 38-40).

За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу.

У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст.1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Згідно п.3.3. глави 3 «Порядок повернення банками грошових коштів і банківських металів та сплата процентів за договорами банківського вкладу (депозиту)» Постанови Національного банку України № 516 від 03.12.2003р. «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку із закінченням терміну дії Договору №6238 банківського строкового вкладу, позивачу було видано з каси Банку 15.06.2009 року суму вкладу та нараховані відсотки в розмірі 24 000,00 доларів США та 2995,62 доларів США, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_3 на заявах про видачу готівки №133_592 від 15.06.2009 року та №133_593 від 15.06.2009 року (а.с.27-28). Окрім цього, у зв'язку із закінченням терміну дії Договору №6237 банківського строкового вкладу позивачу було видано з каси Банку 15.06.2009 року суму вкладу та нараховані відсотки в мірі 531861,98 гривень та 35694,61 гривень, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_3 на заявах про видачу готівки №184_93 від 15.06.2009 року та №184_94 від 15.06.2009 року (а.с.29-30).

Відтак, суд приходить до висновку, що банк належним чином виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_3 за зазначеними договорами, повернувши останньому суми вкладів та виплатив нараховані проценти.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки викладенні в позові обставини справи нічим не підтверджуються, є надуманими та безпідставними.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК).

Враховуючи те, що позивач перед зверненням до суду з вказаним позовом у 2013 році звертався з позовом про стягнення коштів за договором банківського вкладу, тому позивач, звернувшись з позовом у січні 2015 року, строк позовної давності не пропустив.

З врахуванням вищевикладеного, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України, до стягнення з позивача підлягає розмір судових витрат. Так, з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із позивача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. та на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 3049,20 грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81-83,89,95,223,263-265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3, (05.09.1954р.н., ІПН НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3, (05.09.1954р.н., ІПН НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, (05.09.1954р.н., ІПН НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (, МФО 351447) витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 3049,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_6