АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/9888/15-ц 22-ц/774/696/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 171/1544/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Центральний-гірничозбагачувальний комбінат»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1, на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2017 року, яке постановлено суддею Ваврушак Н.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний-гірничозбагачувальний комбінат» (надалі ОСОБА_3 «ЦГЗК») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 04.11.2015 року ним було написано заяву про звільнення з посади директора з закупівель дивізіону ПАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_3 «ЦГЗК», за власним бажанням з 04.11.2015 року під примусом та загрозою генерального директора ПАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_3 «ЦГЗК» та директору дивізіону. В зв'язку із зазначеними обставинами заява про звільнення не є його волевиявленням, у зв'язку із чим вона не може слугувати підставою для звільнення з посади.

Уточнивши свої позовні вимоги позивач просив суд поновити його на посаді директора з закупівель ОСОБА_3 «ЦГЗК» з 04.10.2015 року, стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 04.11.2015 року по 04.03.2016 року у розмірі 328784 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.11.2016 року по день поновлення його на займаній посаді, та стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 гривні.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, посилаючись на те, що судом при ухваленні рішення допущено неповне зясування обставин справи.

Так, наказ № 377 від 04.11.2017 року не містить обовязкових, передбачених чинним законодавством вимог: - розміру посадового окладу; - підстави складення Наказу «Про припинення трудового договору» - відсутнє посилання на заяву ОСОБА_1 чи інший документ. Відтак з документу не можливо встановити чи існувала заява ОСОБА_1 про звільнення на момент складання Наказу чи була складена пізніше під примусом.

Судом першої інстанції не було перевірено повноваження генерального директора ПАТ «ЦГЗК» на підписання наказу про звільнення позивача.

Позивач намагався подати заяву про відкликання заяви про звільнення шляхом подання її до канцелярії підприємства. Заяву про відкликання у канцелярії не приймали, тому він у цей день вирішив відправити заяву про відкликання заяви про звільнення, шляхом направлення її поштовою кореспонденцією через ФОП Булівіна, який здійснює поштову та курєрську діяльність, однак суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що надіслання вказаної заяви курєрською доставкою не може слугувати вчасним поданням такої заяви.

Позивач посилається на те, що його первинна заява про звільнення не містила вимоги про звільнення з певної дати, тому звільнення саме з 04.11.2015 року було незаконним, оскільки позивачу не надали двотижневий термін для відпрацювання перед звільненням.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представників відповідача ОСОБА_3 «ЦГЗК» - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які, кожна окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 працював на ПАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_3 «ЦГЗК», та з 01.08.2014 року обіймав посаду директора з закупівель дивізіону, відповідно до наказу № 240К від 01.08.2014 року (а.с.100 т.1).

04.11.2015 року відповідачем було видано наказ «Про припинення трудового договору» № 337, відповідно до якого звільнено з роботи з 04.11.2015 року ОСОБА_1 - директора із закупівлі за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. (а.с.101 т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу № 337-к від 04.11.2015 року про припинення трудового договору, поновлення позивача на посаді директора з закупівель дивізіону ОСОБА_3 «ЦГЗК» з дати звільнення та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач звернувся з заявою до відповідача про звільнення з посади директора з закупівель дивізіону ПАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_3 «ЦГЗК», за власним бажанням з 04 листопада 2015 року (том.1 а.с.125).

Таким чином позивач, скориставшись своїм правом, відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 КЗпП України, написанням заяви про звільнення виявив бажання розірвати трудовий договір з відповідачем, а обставин написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням під тиском генерального директора ПАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_3 «ЦГЗК», та директора дивізіону позивачем, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не доведено.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у звязку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги позивача про те, що його заява про звільнення не містила вимоги про звільнення з певної дати, тому звільнення саме з 04.11.2015 року було незаконним, оскільки позивачу не надали двотижневий термін для відпрацювання перед звільненням., з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, заява позивача ОСОБА_1 про звільнення містить дату, з якої позивач бажає звільнитися, а саме 04.11.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Натомість, у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу з поважних причин, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Отже, сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звiльнення пiсля подання працiвником заяви, проте в межах двотижневого строку.

Як вбачається із матеріалів справи, заява позивача про звільнення за власним бажання містить посилання про звільнення його в певний строк, тому відповідач пішов на зустріч позивачу та звільнив його з дати, з якої просив сам позивач до спливу двотижневого строку, не примушуючи відпрацьовувати цей час.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що наказ № 377 від 04.11.2017 року не містить обовязкових, передбачених чинним законодавством вимог: - розміру посадового окладу; - підстави складення Наказу «Про припинення трудового договору» - відсутнє посилання на заяву ОСОБА_1 чи інший документ, оскільки припинення трудового договору оформляється наказом, за типовою формою № П-4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)», затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року № 489 та Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року за № 1000/5.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржуваний позивачем наказ відповідає вище вказаним вимогам та виданий уповноваженою особою. В оспорюваному наказі вказано про прийняте рішення, про дату розірвання трудового договору, сформовано підстава звільнення відповідно до норм Кодексу законів про працю України та маються інші відомості, необхідні для виконання та подальшого зберігання наказу ( а.с.101 т.1).

Доводи апеляційної скарги про те, що з наказу № 377 від 04.11.2017 року не можливо встановити чи існувала заява ОСОБА_1 про звільнення на момент складання Наказу чи була складена пізніше під примусом колегію суддів не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи та копією заяви позивача про звільнення (том 1 а.с.125)

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що позивач намагався подати заяву про відкликання заяви про звільнення шляхом подання її до канцелярії підприємства. Заяву про відкликання у канцелярії не приймали, тому він у цей день вирішив відправити заяву про відкликання заяви про звільнення, шляхом направлення її поштовою кореспонденцією через ФОП Булівіна, який здійснює поштову та курєрську діяльність, однак суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що надіслання вказаної заяви курєрською доставкою не може слугувати вчасним поданням такої заяви.

Колегія суддів критично відноситься до вище зазначених доводів апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, вбачається із матеріалів справи, та позивачем не заперечується, останній 04 листопада 2015 року звернувся з заявою до відповідача про звільнення з посади директора з закупівель дивізіону ПАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_3 «ЦГЗК», за власним бажанням (том.1 а.с.125). Таким чином, в день подачі заяви про звільнення позивач перебував на робочому місці, що спростовує його доводи про те, що він не мав змоги подати заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням.

Окрім того, в день подачі заяви про звільнення та в день винесення Наказу № 377 від 04.11.2017 року «Про припинення трудового договору», позивач був ознайомлений з оспорюваним наказом, про що власноруч поставив підпис (том 1 а.с.101) та отримав розрахунок при звільненні, однак, ніяких зауважень при ознайомленні з оспорюваним наказом він не виклав, що свідчить його згоду з наказом.

Також колегія суддів критично відноситься до пояснень позивача про те, що його адвокатом ОСОБА_2 04.11.2015 року з м. Дніпро курєрською доставкою була направлена заява позивача про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що станом на 04.11.2015 року між позивачем та ОСОБА_2 існував договір про надання юридичних послуг. Натомість матеріалами справи встановлено, що договір про надання правничої допомоги укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 04.01.2016 року і даний договір був наданий адвокатом ОСОБА_2 разом з ордером на підтвердження її повноважень і до суду апеляційної інстанції.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку що часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Укргазбанк», тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: