Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1400/18
Провадження №: 2/332/872/18
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2018 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради,про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1.За вказаною адресою крім позивача зареєстрований відповідач, який в даній квартирі не проживає з лютого 2016 року. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач та треті особи в судове засідання не зявились, причини неявки суду не відомі, були належним чином повідомлені про дату , час і місце розгляду справи.
В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_1, яка суду пояснила, що вона є співвласником спірної квартири, іншими співвласниками є її батьки, тобто треті особи по справі.За вказаною адресою крім позивача та третіх осіб зареєстрований відповідач ОСОБА_2, але відповідач в даній квартирі не проживає з лютого 2016 року. Відповідач є колишнім чоловіком позивачки, але вони з лютого 2016 року стосунків не підтримують, рішенням суду від 19.06.2017р. шлюб розірвано.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивачів, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1, іншими співвласниками є її батьки, тобто треті особи по справі, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу квартири (а.с.12-13).За вказаною адресою крім позивача та третіх осіб зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с.7-11, 20). Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19.06.2017р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.14).
Відповідач в даній квартирі не проживає з лютого 2016 року, адреса нинішнього проживання відповідача позивачу невідома, що встановлено з пояснень ОСОБА_1, допитаної в судовому засіданні в якості свідка.
З реєстрації відповідач в добровільному порядку не знявся, сторони не спілкуються, звязок з ними відсутній. Даний факт суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди в користуванні власністю, яка несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості проживаючих осіб згідно реєстрації.
Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою № 92 в будинку № 2 по вул.Глазунова у м. Запоріжжі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м.Запоріжжя.
Повний текст рішення виготовлено 05 липня 2018 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік