Дата документу 26.06.2018
Справа № 2-1139/11
Провадження № 4-с/334/49/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ «Фідобанк» звернувся в Ленінський районний суд м. Запоріжжя зі скаргою на дії державного виконавця. В скарзі зазначив, що постановою заступника начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_1 (ВП №51045274) від 28.02.2018 (отримано скаржником 03.05.2018 за №1514-ЛК) повернуто стягувачу виконавчий лист №2-1139, виданий 04.11.2013 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк»» 985920,03 грн.

Підставою повернення вказаного виконавчого листа є нібито перешкоджання стягувачем проведенню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 Закону України «Про виконавче провадження».

З даною підставою повернення виконавчого листа не можна погодитись, оскільки, відповідно до п. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження»: Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, яка визначає авансовий внесок стягувача та стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Відповідно до якого до витрат виконавчого провадження відносяться: послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання; субєктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Тобто, виготовлення технічної документації, та проведення експертної оціни майна боржника здійснюється на підставі відповідних договорів, які визначають вартість за надані послуги.

Оскільки даний виконавчий документ було предявлено на виконання в той час коли авансовий внесок при поданні виконавчого документу на виконання не був передбачено Законодавством, то витратами виконавчого провадження, складатиме оплати за відповідні надані послуги залучених відповідних осіб. Тому, витрати з вартості: надані відповідними особами послуги, на підставі укладених з даними особами договорі відносяться до витрат, стягнутих з боржника коштів, за рахунок реалізації майна.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод законних інтересів.

Скаржник просить суд визнати незаконною і скасувати постанову заступника начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 (ВП №51045274) від 28.02.2018 про повернення виконавчого листа №2-1139, виданого 04.11.2013 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» 985920,03 грн.

Представник скаржника ПАТ «Фідобанк» в судове засіданні не зявився, надав суду заяву про розгляд скарги без його участі, та просив скаргу задовольнити.

Заступник начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, пояснень чи заперечень по суті скарги суду не надав.

Суд, розглянувши скаргу, перевіривши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Судом встановлено, 04.11.2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист №2-1139/11 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» суми боргу 985920,03 грн.

27.11.2013 року виконавчі листи по справі були направлені на адресу ПАТ «Фідобанк»/а.с.120/, які були предявлені до виконання.

30.06.2015 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області, ОСОБА_4, в межах виконавчого провадження ВП №41561664, виконавчий документ було повернуто стягувачу /а.с.124-125/.

В подальшому виконавчий лист знаходився на виконанні в Ленінському відділі Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та в Запорізькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області /а.с.175/.

28.02.2018 року постановою заступника начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_1 було повернуто стягувачу виконавчий лист №2-1139, виданий 04.11.2013 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк»» 985920,03 грн., із зазначенням підстави повернення: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчи х дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення /а.с.173/.

При цьому державний виконавець послався на п. 4 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», як на законну підставу повернення виконавчого документа, а саме: перешкоджання стягувачем проведенню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат виконавчого провадження, передбаченого статтею 43 цього закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа /а.с.173/.

Дві вищевказані державним виконавцем підставі повернення стягувану виконавчого документа протирічать одна одній та на думку суду є взаємовиключними.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Постанова заступника начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 (ВП №41777661) про повернення стягувачу виконавчого листа №2-3506, була винесена 28.02.2018р., та згідно супровідного листа № 4099/4 від 28.02.2018 р. була направлена стягувачу /а.с.173-оберт/.

Дану постанову ПАТ «Фідобанк» було отримано лише 03.05.2018 за №1514- ЛК, згідно відмітки на супровідному листі /а.с.173-оберт/.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, яка визначає авансовий внесок стягувача та стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Оскільки даний виконавчий документ було предявлено на виконання в той час, коли авансовий внесок при поданні виконавчого документу на виконання не було передбачено Законодавством, то витратами виконавчого провадження, складатиме оплата, за відповідні надані послуги залучених відповідних осіб. Тому, витрати з вартості за надані відповідними особами послуги, на підставі укладених з даними особами договорів, відносяться до витрат, стягнутих з боржника коштів, за рахунок реалізації майна.

За таких підстав, дії заступника начальника Запорізького районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, ОСОБА_1 з винесення постанови про повернення виконавчого листа є безпідставними та незаконними, бо ним порушені приписи п. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки авансування витрат виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, стягнутих з боржника зокрема, за рахунок реалізації його боржника.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 р. №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державним виконавцем суду не було надано матеріалів виконавчого провадження та доказів того, що стягувач має сплатити авансовий внесок, та підтвердження того, що ПАТ «Фідобанк» було повідомлено про це. Більш того, державний виконавець взагалі не зявився за викликом суду та не надав суду будь-яких пояснень чи заперечень по суті скарги.

Отже, оскаржувана постанова від 28.02.2018 р. про повернення виконавчого листа №2-1139, виданого 04.11.2013 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк»» 985920,03 грн. підлягає скасуванню, що є підставою для відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. ст. 12-13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.447-453, 353 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити.

Визнати незаконною і скасувати постанову заступника начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_1 (ВП №451045274) від 28.02.2018 про повернення виконавчого листа №2-1139, виданого 04.11.2013р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк»» 985920,03 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Баруліна Т. Є.