АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/174/18 Справа № 202/6500/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Волошин Є. В. Доповідач - Лаченкова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2017 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2017 року та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір іпотеки № PM-SME 307/08/2008 від 29.02.2008 року укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2017 року до суду від інших учасників справи до суду не надходило.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що договір іпотеки №РМ-SME 307/080/2008 від 29 лютого 2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 вчинений з дотриманням вимог законодавства, які діяли на той момент.

Але з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 (матір'ю позивача) було укладено кредитний договір №СМ-SME 307/080/2008. Кошти за вищезазначеним кредитним договором надавались ОСОБА_3 на придбання квартири АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором, 29 лютого 2008 року, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки №РМ-SME 307/080/2008, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

18 березня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» продав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення, тощо.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2010 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_1.

Даним рішенням було встановлено, що 09.02.2008 року було укладено попередній договір про продаж квартири, 1/4 частки якої належала позивачці, після чого рішенням виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради №82 від 19.02.2008 року її законному опікуну було надано дозвіл на продаж належної 1/4 частки житла позивачки із зобов'язанням щодо включення її ім'я в правовстановлюючі документи на нове житло, чого зроблено не було.

Рішенням Індустрільного районного суду м.Дніпропетровська від 17 серпня 2010 року за малолітньою ОСОБА_2 визнано право особистої приватної власності на вищезазначену квартиру.

Вищезазначеним судовим рішенням встановлено, що згідно із розпискою від 18 червня 2007 року ОСОБА_3 (мати позивача), яка на той час була її законним представником, отримала від батька позивача грошові кошти у сумі 82 000 гривень для спільного вкладання у житло в якості аліментів, цільовим призначенням яких було придбання нерухомості при обов'язковій умові включення ОСОБА_2, яка на той час була неповнолітньою, в правовстановлюючі документи придбаного нерухомого майна.

Згідно із ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26 квітня 2001 року встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, такий дозвіл взагалі не надавався.

Відповідно до п.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно із ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно до ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, за ОСОБА_2 не було зареєстровано право власності на вище указану квартиру, чим порушено не тільки цільове призначення аліментів, а й майнове право малолітньої дитини на володіння нерухомістю.

Отже, виходячи із принципу преюдиціальності судових рішень, нерухоме майно, яке було передане в іпотеку, на момент підписання договору іпотеки не належало іпотекодавцю, яким є мати позивачки, на праві власності, а також не може бути предметом іпотеки.

Окрім того, постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року по справі №202/7415/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця було визнано недійсним договір купівлі-продажу серії ВКІ №500961 від 29 лютого 2008 року у частині, що стосується покупця ОСОБА_3, внаслідок віндикації квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2017 року необхідно скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки - задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки № PM-SME 307/08/2008 від 29.02.2008 року укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1157,52 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки - задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки № PM-SME 307/08/2008 від 29.02.2008 року укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1157,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича