Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 643/11609/17

провадження № 61-25520св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Південні Зорі»,

третя особа - компанія «Ерлайцентр Лімітед»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року, у складі судді Горбунової Я. М., та постанову апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року, у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Овсяннікової А. І., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Південні Зорі» (далі - ТОВ «Південні Зорі»), третя особа - компанія «Ерлайцентр Лімітед» про визнання трудових відносин припиненими.

Позовна заява мотивована тим, що станом на 04 вересня 2017 року, він є керівником та одним із засновників/учасників ТОВ «Південні Зорі», розмір внеску до статутного фонду якого - 100 грн, що складає 0,015 % статутного капіталу. Крім позивача засновником/учасником товариства є також юридична особа - компанія «Ерлайцентр Лімітед», розмір внеску якої складає 6 70480 грн, що дорівнює 99,985%. Товариство не знаходиться в стадії припинення чи банкрутства.

Позивач вийшов на пенсію за віком та через погіршення стану здоров'я вирішив розірвати трудові стосунки з товариством, у зв'язку із чим ним двічі було ініційовано скликання позачергових зборів. Через неявку представника компанії «Ерлайцентр Лімітед», загальні збори не відбулись. Відрахувавши два тижні з дня, коли мали відбутись повторні позачергові збори учасників товариства, позивач склав з себе повноваження директора та одноособово припинив трудові відносини.

У зв'язку із наведеним, ОСОБА_4 просив визнати трудові відносини з відповідачем припиненими з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване невідповідністю законодавчим приписам обраних позивачем способів захисту прав, що, водночас, не позбавляє останнього права звернутись за захистом свого права, шляхом зобов'язання іншого засновника скликати загальні збори товариства для вирішення питання щодо його звільнення з посади директора.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зміст доводів касаційної скарги зводиться до того, що судами попередніх інстанцій не враховано ту обставину, що відсутність рішення загальних зборів учасників товариства щодо відкликання виконавчого органу товариства (звільнення директора за власним бажанням) унеможливлює юридичне оформлення припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у статті 16 ЦК України.

Особа, право якої порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним статтею 16 ЦК України.

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника визначено однією з підстав припинення трудового договору (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України).

Так, відповідно до приписів статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Директор згідно із положеннями частини першої статті 62 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент вчинення відповідної процесуальної дії), є одноособовим виконавчим органом товариства з обмеженою відповідальністю.

Із установлених судом фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_4 одночасно має статус виконавчого органу ТОВ «Південні зорі», а також перебуває з товариством у трудових відносинах та є його найманим працівником.

Звертаючись до суду з позовом про припинення трудових відносин з відповідачем, ОСОБА_4, водночас, не надано доказів здійснення ним дій, як директора товариства, щодо свого звільнення як найманого працівника-керівника підприємства.

Враховуючи наведене та виходячи з того, що звільнення позивача з посади керівника товариством не вирішено, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та не вказують на наявність підстав для скасування судових рішень.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 14 березня

2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська