Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 161/16117/13-ц

провадження № 61-21988св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - приватний вищий навчальний заклад «Міжнародний науково технічний університет імені академіка Юрія Бугая»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2017 року у складі судді Карпук А. К.,

встановив:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково технічний університет імені академіка Юрія Бугая» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 05 червня 1996 року на підставі наказу від 04 червня 1996 року № 62-а був прийнятий на посаду ректора Луцького біотехнічного інституту закритого акціонерного товариства «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка ЮріяБугая», а наказом від 28 травня 2012 року № 25-к його звільнено з займаної посади у зв'язку з ліквідацією підприємства згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Після поновлення на роботі на підставі рішення суду 18 лютого 2013 року він повторно звільнений за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Вважав звільнення незаконним.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2013 року у складі судді Крупінської С. С. позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді ректора Луцького біотехнічного інституту приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково технічний університет імені академіка Юрія Бугая» з 18 лютого 2013 року.

Стягнуто з приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково технічний університет імені академіка Юрія Бугая» на користь ОСОБА_3 22 269,72 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та 3 000,00 грн завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 16 травня 2014 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України, без поважних причин, а тому відсутні підстави для поновлення цього строку.

06 липня 2017 року ОСОБА_6 звернувся з заявою про перегляд рішення апеляційного суду Волинської області від 16 травня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Посилався на те, що апеляційний суд Волинської області, врахувавши завідомо неправдиві показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дійшов висновку про те, що він (ОСОБА_3) пропустив установлений КзпП України строк для звернення з позовною заявою до суду для вирішення трудового спору, у зв'язку з чим 16 травня 2014 року скасував заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 25 листопада 2013 року та залишив без задоволення його позовну заяву.

15 червня 2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області постановлено ухвалу, якою звільнено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 384 КК України (за завідомо неправдиві покази свідка у суді), на підставі пункту 2 частини першої статті 49 КК України у зв'язку із закінченням строку давності притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Вважав, що обставини, наведені в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2017 року, яка прийнята вже після ухвалення апеляційним судом Волинської області рішення від 15 травня 2014 року, є нововиявленими та істотними при вирішенні цієї цивільної справи.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2017 року ОСОБА_3 відмовлено у відкритті провадження за нововиявленими обставинами.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), подана після закінчення трирічного строку з дня набрання судовим рішенням законної сили, який є присічним.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_9, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу аргументує тим, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження та вважаючи пропущеним трирічний строк для звернення з заявою про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, не врахував, що ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2017 року, якою свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності, набрала чинності 23 червня 2017 року і саме з цього часу, коли вирок у кримінальному провадженні набрав законної сили, обчислюється строк для подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу №161/16117/13-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 362 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

При цьому заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до суду після закінчення цього строку, суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру («Пономарьов проти України», № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Встановлено, що рішення апеляційного суду Волинської області від 15 травня 2014 року, яке заявник просить переглянути у зв'язку із нововиявленими обставинами, набрало законної сили 15 травня 2014 року.

Із заявою про перегляд судового рішення на підставі пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) позивач звернувся лише 06 липня 2017 року, тобто після сплину трирічного строку.

Враховуючи норми матеріального та процесуального права, практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Волинської області від 15 травня 2014 року з огляду на те, що з моменту прийняття рішення у справі та до моменту звернення ОСОБА_6 до суду з даною заявою пройшло більше трьох років, що порушує принцип правової визначеності.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін ухвали апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило