Справа № 237/471/18
Провадження № 2/237/627/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.04.18 року м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі Бахтіяровій Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитловий обєкт нерухомості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності на нежитловий обєкт нерухомості.

У судове засідання позивачка не зявилвсь, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання відповідач не зявився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить їх задовольнити.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.

На підставі свідоцтва про право власності на житлову квартиру від 23.11.1995 року, ОСОБА_1 набула у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, загальною площею 38,2 кв.м., житловою - 25,6 кв.м.

В подальшому, зазначений правовстановлюючий документ на квартиру був зареєстрований Мар'їнським районним державним підприємством капітального будівництва та технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується копією технічного паспорту.

Рішенням виконавчого комітету Курахівської міської ради від 22.10.2003 року № 357 «Про надання дозволу на переобладнання квартири АДРЕСА_2 під салон-магазин» позивачу було надано дозвіл на переобладнання квартири АДРЕСА_2 під салон-магазин з облаштуванням окремого входу.

На виконання вимог, зазначених у Рішенні виконавчого комітету Курахівської міської ради від 22.10.2003 року № 357, Позивач замовив Робочий проект на переобладнання квартири АДРЕСА_2 під салон-магазин.

У 2005 році КП «Архітектурно-планувальним бюро» Ліцензія Серії АА № 598657 було розроблено Робочий проект, який 25.04.2007 року було погоджено з головним державним санітарним лікарем Мар'їнського району Донецької області ОСОБА_3.

Відповідно до Акту приймання в експлуатацію встановлення пожежної сигналізації та системи звіщення та управління евакуації людей, салон-магазин за адресою місто Курахове вул. Лермонтова 19/1 було прийнято в експлуатацію.

30.03.2004 року Позивачем було укладено Договір № 346 про приєднання до електричних мереж, відповідно до вимог якого нежитлове приміщення магазину-салону було приєднано до Донецьких західних електричних мереж.

У 2014 році, Позивач звернувся до Державної архітектурно-будівельної інспекції в Мар'їнському районі для надання дозволу на введення в експлуатацію. В зв'язку з початком проведення АТО на території Мар'їнського району Донецької області, позивач не встигла отримати відповідний документ. Крім того, після того, як Позивачем були виконані усі вимоги по робочому проекту, був облаштований окремий вхід в салон-магазин, Відповідач почав робити зауваження, вказуючи, що порушується його особисті права щодо використання прибудинкової території, тому і вимушена звернутися з позовом до суду.

Чинним законодавством України, на момент проведення реконструкції нерухомого майна, передбачений певний порядок та умови здійснення перебудови майна, дотримання яких є обовязковим для кожної фізичної особи, яка має на меті здійснювати відповідне будівництво.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України Про Генеральну схему планування території України, Про основи містобудування, Про архітектурну діяльність, Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду, Про землеустрій, іншими нормативно-правовими актами. Тому, ч. 4 та ч.5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, проектна документація на будівництво обєктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, державних будівельних норм, стандартів і правил та затверджується замовником.

Також, як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт щодо обєктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

В звязку з цим, відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, право на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт на обєктах, що належать до I-III категорій складності, підключення обєкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводять відповідні інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом пяти робочих днів з дня надходження декларації.

Як наслідок, ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Таким чином, Позивач, в період часу починаючи з березня по травень місяць 2005 року власними силами здійснив реконструкцію (перебудову) квартири під салон-магазин шляхом розширення його нежилої площі першого поверху, укріплення фундаменту та стін, а також будівництво окремого входу, однак Позивачем не були дотримані вимоги наведених вище нормативно-правових актів України, які регулюють питання обєкту містобудування, які діяли в період такого будівництва, зокрема:

Позивач здійснивши реконструкцію квартири під салон-магазин - не подав до інспекції архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність обєкта до експлуатації.

При таких обставинах, чинним законодавством України передбачені правові наслідки будівництва обєкта містобудування без дотримання відповідного порядку передбаченого чинним законодавством України та наявності вказаних вище документів, які надають право позивачу здійснювати реконструкцію (перебудову) і без наявності яких будівництво заборонено, а також без подання декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Таким чином, у відповідності до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За таких умов, реконструйована (перебудована) позивачем з житлового в нежитлове приміщення салону-магазину, яке розташоване за адресою місто Курахове вулиця Лермонтова 19/1 є самочинним будівництвом, з підстав передбачених вище.

Крім того, ч.2 ст. 331 ЦК України передбачено загальне правило виникнення та набуття права власності на обєкт нерухомого майна, а саме: якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Вказане вище положення ст. 331 ЦК України знаходиться в прямому правовому звязку із положенням абз. 1 п. «а» п. 6.1. 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5, яким передбачено, що оформлення права власності на обєкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані обєкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття обєкта і введення його в експлуатацію, а також з положенням п. 6 додатку N 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5, яким передбачено, що свідоцтво про право власності на обєкт нерухомого майна, виданого органами місцевого самоврядування є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна.

Однак, як передбачено п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, прийняття в експлуатацію збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і заяви про прийняття в експлуатацію яких подаються до 31 грудня 2012 року, здійснюється безоплатно інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких обєктів за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий обєкт, протягом 30 днів з дня подання заяви.

Крім того, на сьогоднішній день діє Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» від 9 вересня 2009 року за № X035, на підставі якої уряд встановив механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених забудовниками фізичними особами (далі забудовник) у період з 5 серпня 1992 р. до 1 січня 2008 р. без дозволу на виконання будівельних робіт (далі приватні будівлі), на підставі заяви про прийняття в експлуатацію, яку подано до 31 грудня 2010 року.

Тому, враховуючи те, що Позивач, здійснивши реконструкцію будівлі в період часу з березня по травень місяць 2005 року, не подавши до інспекції архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність обєкта до експлуатації, позивач позбавлений можливості в установленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку вирішити питання щодо прийняття в експлуатацію будівлі після проведення її перебудови, отримати в органах місцевого самоврядування свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке є правовстановлюючим документом на реконструйоване (перебудоване) нерухоме майно та зареєструвати правовстановлюючий документ на будівлю в бюро технічної інвентаризації, так як після прийняття вказаного вище законодавчого акту 17 лютого 2011 року відсутній затверджений згідно цього акту порядок введення в експлуатацію будівель побудованих самочинно після 31 грудня 2009 року. Проте, в 2004 році набув чинності Цивільний кодекс України, якій містить спеціальну норму, яка регулює випадок набуття права власності на нерухоме майно, яке було самочинно збудоване (переплановане та перебудоване), а саме без належного дозволу та без належно затвердженого проекту, на підставі рішення суду, яке в подальшому є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, оскільки особа, яка здійснила самочинне будівництво позбавлена можливості набути право на майно в інший, передбачений законом, спосіб.

У відповідності до ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Тому, ч.7 ст. 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

При таких обставинах, виходячи з положення ст. 376 ЦК України, право власності на самочинне будівництво може бути визнано за особою, яка здійснювала таке будівництво, виключно в судовому порядку шляхом звернення з відповідним позовом цієї особи та з підстав і в порядку передбаченому Законом, за умови відсутності обставин повязаних з істотним порушення будівельних норм і правил.

Крім того, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Аналогічно п. 10 додатку N 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 передбачено, що рішення судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Крім того, відповідно до частини 1,2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону.

Так, Позивачем було прийнято рішення про переобладнання квартири АДРЕСА_3 для здійснення у ній підприємницької діяльності.

Згідно з ч.ч. 1,2 статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 2 статті 382 ЦК України, власником квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Отже, виходячи з вищенаведених норм Цивільного законодавства, власниками будинку № 19 по вулиці Лермонтова у місті Курахове Мар'їнського району Донецької області є власники інших квартир, тобто співвласники цього будинку.

Статтею 369 ЦК України передбачений порядок здійснення права спільної сумісної власності, відповідно до якого співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому у використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушують санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

За змістом положень частини 2 статті 7 ЖК України, переведення житлових будинків і житлових приміщень у нежитлові здійснюється за рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів. На виконання цією норми закону позивачем було отримано відповідне Рішення органу місцевого самоврядування, а саме - Рішення виконавчого комітету Курахівської міської ради від 22.10.2003 року № 357 «Про надання дозволу на переобладнання квартири АДРЕСА_2 під салон-магазин».

Згідно з статтею 41 Конституції України - Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

З метою визначення та встановлення відповідності проведеної реконструкції нежитлового приміщення салону-магазину, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, загальною площею 38,2 кв.м., житловою - 25,6 кв.м., вимогам державним будівельним нормам, протипожежним та санітарним нормам, було отримано Робочий проект.

У Робочому проекті від 2005 року, зазначено, що нежитлове приміщення салону-магазину, загальною площею 38,2 кв.м., житловою - 25,6 кв.м., відповідають вимогам ДБН, та пожежної безпеки чинним в галузі будівництва станом на момент складання проекту по наступним показникам: по загальних даних, характеристиці конструктивних елементів, будівельній готовності та технічному стані; по наявності інженерних комунікацій.

Враховуючи 100 % будівельну готовність обєкта та його добрий технічний стан, який не загрожує безпечний експлуатації, то нежитлове приміщення салону-магазину, загальною площею 38,2 кв.м., житловою - 25,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, придатне до експлуатації .

Керуючись ст. 319, 376 ст. ЦК України, ст. 7,8 ЖК ст. ст. 4, 28, 76-81, 95, 175, 258 -259, 263-265, 268ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитловий обєкт нерухомості задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно реконструйоване нежитлове приміщення салону-магазину, який знаходиться в АДРЕСА_4, загальною площею 38,2 кв.м., житловою - 25,6 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Марїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 24.04.18 року