набрало чинності "___"_________20____р.
Справа № 665/1547/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р.

Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06.07.2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил наданні банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дав право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач ставши клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», згідно якої отримав кредитну картку. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом в повному обсязі не сплатила, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в сумі 19871.21 грн. та судові витрати по справі.

Представник відповідача за договором про надання правової допомоги від 24.11.2017 року, адвокат ОСОБА_2 у поданому відзиві до суду просила в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що позивачем не вірно визначено суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, а саме неправомірно нараховані проценти за користування кредитним коштами, оскільки з наданого розрахунку неможливо встановити процентну ставку. Також представник відповідача зазначила, що позивачем неправомірно, всупереч вимогам ст.. 1056-1 ЦК України, після набрання чинності відповідною нормою 10.01.2009 року, в односторонньому порядку було змінено проценту ставку, що свідчить про нікчемність вимоги про стягнення коштів в якості плати за користування кредитом в розмірі визначеному позивачем.

В подальшому представник відповідача надала письмові пояснення в доповнення до відзиву в яких вказувала, що позивачем серед іншого необґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафів. Позивачем не надано розрахунку пені та з матеріалів позову не зрозуміло яким чином вираховується розмір пені. Вважає що відсутні підстави для одночасного стягнення штрафів та пені, які є різновидом цивільно-правової відповідальності, оскільки вданому випадку матиме місце подвійного застосування цивільної відповідальності. Крім того у своїх поясненнях вказує, що оскільки довідка про умови кредитування відповідачем не підписувалася, то відповідно не може бути застосовано при обчислені розмір процентів за користування кредитів, встановлений цією довідкою. Звідси просила суд стягнути відсотки за користування кредитом, виходячи з облікової ставки НБУ.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 в режимі відеоконференції повністю підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити, оскільки з підстав зазначених в позовній заяві, підтверджено що відповідач ОСОБА_3 отримала кредитну картку, та активно нею користувалася. Однак в подальшому свої зобовязання за договором не виконувала, що призвело до виникнення відповідної заборгованості.

Додатково суду пояснив, що довідку про умови кредитування відповідач не підписувала та відповідно правила та тарифи банку також нею не підписані. При отриманні кредитної картки ОСОБА_3 підписала лише заяву - анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та показала, що позивачем при зверненні до суду не вірно визначено суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивачем неправомірно нараховані проценти за користування кредитним коштами, так як умови кредитування відповідачем не підписувалися, а тому розмір відсотків, що підлягає сплаті не може встановлюватися відповідною довідкою про умови кредитування.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплачені відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.07.2007 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, за яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

За клопотанням представника відповідача відповідно до вимог ст.84 ЦПК України із ПАТ комерційний банк «Приватбанк» витребовувалися оригінал заяви позичальника ОСОБА_3, оригінал довідки про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», а також Умови та правила надання банківських послуг із підписами відповідача.

На виконання ухвали суду від 23 березня 2018 року ПАТ комерційним банком «Приватбанк» була направлена до суду лише оригінал анкети-заяви ОСОБА_3 від 06.07.2007 року. При цьому, представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що довідку про умови кредитування відповідач ОСОБА_3 не підписувала, під час отримання кредитної картки остання підписала лише заяву - анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Таким чином, між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, на підставі укладеного кредитного договору, який складається з анкети - заяви від 06.07.2008 року, яка підписана ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частина 2 статті 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами.

Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства.

Аналіз приведених норм матеріального права вказує, що правочин по укладенню кредитного договору вчиняється сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, у забезпечення виконання кредитного зобов'язання узгоджуються питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобов'язань, застосування неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаному сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, довідка про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», а також Правила та умови, на які посилається позивач всупереч вимогам статей 207, 1055 ЦК України та частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у зв'язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року.

З анкети-заяви від 06.07.2007 року, підписаної відповідачем вбачається, що при підписанні відповідної заяви нею було вказано тип кредитної карти, на оформлення якої вона надала свою згоду - «платіжна карта кредитка «Універсальна», строк дії картки до 01.2011 року, кредитний ліміт в сумі 2250 грн., а також зазначено базову процентну ставку про кредитному ліміту на момент підписання договору 2% в місяць з розрахунку 360 днів на рік, 1% комісія. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної карти. Погашення заборгованості по кредитному ліміту, може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списання банком коштів із платіжної картки.

Тобто, сторонами були узгоджені істотні умови, які є обов'язковими для кредитних договорів, зокрема щодо відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості.

Таким чином, з огляду на вищевикладене вбачається, що між сторонами було укладено кредитний договір № б/н від 06.07.2007 року із встановленням відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобовязання. Так, уразі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобовязання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди.

Із наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 14 вересня 2017 року розмір заборгованості ОСОБА_3 перед банком становить 19871 грн. 21 коп., який складається із: заборгованості за кредитом в сумі 6324 грн. 38 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 7435 грн. 39 коп. та заборгованості по пені в розмірі 4689 грн., а також штрафи: 500 грн. фіксована частина, 922 грн. 44 коп. процентна складова.

З розрахунку заборгованості за договором від 06.07.2007 року вбачається, що відповідач вносила кошти на погашення заборгованості та в червні 2016 року повністю здійснила погашення заборгованості по картці на суму 6794,40 грн., що також визнано представником позивача у судовому засіданні.

Однак в подальшому, через декілька днів, кошти з картки нею були знову зняті та вона почала використовувати кредитні кошти. Таким чином відповідач, підписуючи анкету-заяву від 06.07.2007 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

При цьому суд, погоджується з розміром заборгованості по тілу кредиту та такий розмір не оспорюється сторонами та визнаний відповідачем і становить 6324 грн. 38 коп.

Водночас суд не може погодитися з наданим позивачем розрахунком заборгованості по процентам, розмір яких згідно розрахунку позивача станом на 14.09.2017 року становить 7435.39 грн., виходячи з процентної ставки 43.20 % річних.

В судовому засіданні встановлено, що в червні 2016 року відповідач здійснила повне погашення заборгованості за кредитною карткою та відповідно виконала зобовязання за договором від 06.07.2007 року. Водночас 26.06.2016 року відповідач знову почала використовувати кредитні кошти, та у свою чергу позивач почав нараховувати їй відсотки за користування кредитними коштами, які почали обраховуватися з наступного місяця в якому було здійснено використання кредитних коштів. Таким чином, спірний період з даного договору виник з 26 липня 2016 року, наступного місяця після використання кредитних коштів по 14 вересня 2017 року.

Також суд вбачає за необхідне зазначити, що не можна погодитися з розрахунком заборгованості за вказаний період, здійсненому на підставі підвищеної процентної ставки, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалася, зокрема у період з 29 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року проценти нараховувались у розмірі 30% річних, у період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,8% річних, з 01 квітня 2015 43,2 % річних.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором, здійснюючи нарахування відсотків за кредитним договором позивачем у різний період часу застосовувалась різна процентна ставка, в тому числі і різна підвищена процентна ставка на прострочену заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», від 22 вересня 2011 року № 3795-VI, ч. 1- 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України викладена в наступній редакції: «Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною».

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ.

Таким чином, враховуючи, що рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку прийняті після набрання чинності вищевказаним Законом, такі дії банку є неправомірними.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України ухвалюючи 26 вересня 2012 року рішення у справі №6-89цс12.

Таким чином, умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника.

Як уже зазначалося вище, судом встановлено, що за спірний період, банк нараховуючи відсотки за користування кредитом, в період з 10 серпня 2007 року по 31.12.2012 року застосовував процентну ставку на поточну заборгованість 22.80 %; з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року проценти нараховувались по ставці 30 % річних; з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - по ставці 34,80 % річних; з 01 квітня 2015 року по вересень 2017 року - по ставці 43,20%.

Водночас, анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яку 06 липня 2007 року підписала позичальниця ОСОБА_3 містить умови щодо базової відсоткової ставки на рівні 2 % за місяць (або 24 % річних), яка мала нараховуватись на залишок непростроченого боргу. Умов щодо одностороннього збільшення банком процентної ставки вказана анкета-заява не містить, додаткових угод з цього приводу сторони не укладали.

Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано достатніх доказів в розумінні вимог ст.. 80 ЦПК України на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати ОСОБА_3 про зміну відсоткової ставки з 22.80% до 30,0%, починаючи з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,8%, із 01 квітня 2015 року до 43,20%.

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку (Постанова ВСУ від 30.11.2016 р. №6-823цс16).

Аналізуючи умови кредитного договору у сукупності із неналежним повідомленням відповідача про зміну Банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, суд вважає встановленим, що відсотки за користування кредитом слід вважати у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується підписаною відповідачем ОСОБА_5 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Оскільки погашення процентів передбачено анкетою-заявою щомісячно, тому початок стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання, зокрема з 27 липня 2016 року по 14 вересня 2017 року, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом визначається на рівні 24 % річних у розмірі: 6324.38 грн. (тіло кредиту) х 24 (відсоткова ставка) х 414 днів (кількість днів з 27.07.2014 року до 14.09.2017 року) : 360 (кількість календарних днів на рік згідно анкети-заяви) = 1745.52 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо нарахування з боку позивача суми пені та штрафів, то суд зазначає наступне.

З Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачкою ОСОБА_3 вбачається, що сторонами не було погоджено інших платежів окрім відсотків.

Звертаючись із вимогою про стягнення пені, позивач посилався на те, що такий вид відповідальності визначений в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Разом з тим, наявна довідка про умови кредитування не може бути належним доказом, щодо досягнення між сторонами згоди з питань цивільної відповідальності, зокрема щодо сплати пені та штрафів, оскільки вказана довідка не підписана відповідачем, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16.

Крім того у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що саме ці Умови, які долучені до матеріалів позовної заяви є складовою частиною договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладеного кредиту від 06.07.2007 року і що саме ці Умови мала на увазі ОСОБА_3, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Розрахунок щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та штрафів (фіксована частина та процентна складова), позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг. Однак як встановлено судом, вважати вищенаведені Умови та правила надання банківських послуг складовою частиною укладеного між сторонами договору немає, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України, вони не підписані позичальником. Таким чином, вимоги щодо стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за пенею, та штрафу (фіксована складова), а також штрафу (процентна складова) є безпідставними, оскільки анкета-заява підписана відповідачем, таких умов не містять, а довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», не підписана відповідачем, і інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення пені та штрафу не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили, що саме долучені до матеріалів справи Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Отже, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача ОСОБА_3 становить 8069,90 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 6324.38 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1745.52 грн. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за кредитом у загальному розмірі 8069.90 грн.

Згідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 649 грн. 76 коп. гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором від 06.07.2007 року у розмірі 8069/вісім тисяч шістдесят девять/ гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір у сумі 649/шістсот сорок девять/ гривень 76 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Пилипенко