Справа № 748/2706/17 Провадження № 22-ц/795/793/2018 Головуючий у I інстанції Майборода С. М. Доповідач - Онищенко О. І.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Бечка Є.М., Шарапової О.Л.

при секретарі: Покладі Д.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом примусового виселення (суддя Майборода С.М.), ухвалене о 8 год. 47 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 17 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_2 із самоправно зайнятого житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. Позов мотивовано тим, що позивач з 1995 року проживає та зареєстрований за вказаною адресою на підставі ордера №74 від 03 квітня 1995 року. Квартира не приватизована, перебуває у комунальній власності, використовується позивачем та членами його сім`ї на підставі договору найму житлового приміщення, утримується КП «Гончарівське» Гончарівської селищної ради. ОСОБА_1 посилається, що ОСОБА_2 , не маючи на те жодних правових підстав, самоправно зайняв вказане житлове приміщення, чим створює позивачу та членам його сім`ї перешкоди у праві користування.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2018 року позов задоволено; вирішено усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення; стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач самовільно зайняв спірне житлове приміщення та перебуває в ньому без відповідних правових підстав, чим чинить перешкоди в належному користуванні даним житловим приміщенням ОСОБА_1 та членам його сім`ї, а тому підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушено норми матеріального і процесуального права. Відповідач вказує, що на засіданні житлової комісії 10.10.2002 року дорослі члени сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 письмово відмовились від спірного житла взамін на інше. ОСОБА_2 посилається, що судом не взято до уваги ряд доказів, таких як багаторічної несплати житлово-комунальних послуг, добровільного залишення спірної квартири родиною ОСОБА_1 , проживання з кінця 90 років в с.Лебедівка Козелецького району ОСОБА_1 , отримання та проживання по ордеру двокімнатного блоку в гуртожитку ОСОБА_5 з 2001 року сім`ї ОСОБА_6 з неповнолітніми ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до 2005 року, а в наступному в квартирах, наданих в смт.Гончарівське по рішенням житлових комісій. Відповідач також вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, який сплинув у жовтні 2005 року через 3 роки від засідання та рішення житлової комісії 10.10.2002 року. Крім того, ОСОБА_2 вказує, що визначені статтею 71 ЖК України випадки збереження права користування жилим приміщенням не стосуються родини ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач вказує, що відповідачем не надано жодного доказу, що під час засідання житлової комісії були присутні всі дорослі члени сім`ї ОСОБА_1 і вони письмово відмовились від спірної квартири, а також не підтверджено повноваження вказаної комісії. ОСОБА_1 посилається, що порушення його прав є триваючим, оскільки саме з моменту укладення договору найму житла між КП «Гончарівське» і ним позивач вважає порушеним своє право на користування житлом. За доводами позивача, не відповідають дійсності та спростовуються показаннями свідка ОСОБА_9 посилання відповідача на те, що неповнолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 народились та проживали в іншій квартирі.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Згідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що на підставі ордеру №4503 від 16.09.1985 року ОСОБА_1 був зареєстрований 18.09.1987 року в кв. АДРЕСА_2 (а.с.131 т.1). З 08.04.1999 року за вказаною адресою була зареєстрована також дочка позивача ОСОБА_4 , а з 08.10.1999 року дочка ОСОБА_10 та внучка ОСОБА_11 . Крім того, в квартирі з народження зареєстровані внучки позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно Директиви Міністра оборони України №Д-27 від 11.06.2007 року безоплатно передано військове майно до комунальної власності територіальної громади селища Гончарівське, в тому числі і будинок АДРЕСА_3 , в якому знаходиться спірна квартира (а.с.125-126 т.1).

У грудні 2007 року зазначений будинок було прийнято на баланс Гончарівської селищної ради (а.с.135).

У березні 2012 року квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернігова надавав довідку, що спірна квартира рахується за квартиронаймачем ОСОБА_1 , заборгованість по квартплаті та комінальних послугах становить 3655 грн (а.с.134 т.1).

26 липня 2017 року між КП «Гончарівське» (наймодавець) та ОСОБА_1 (на підставі ордеру №74 від 03 квітня 1995 року) (наймач) було укладено договір найму житла в будинках комунального житлового фонду смт.Гончарівське, згідно якого наймодавець надає наймачу і членам його сім`ї: дочка ОСОБА_10 , онука ОСОБА_11 , онука ОСОБА_7 , 2001 р.н., онука ОСОБА_12 , 2003 р.н. у безстрокове користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат, житловою площею 72,2 кв.м (а.с.7 т.1).

Згідно інформації КП «Гончарівське» від 29.01.2018 року у договорі найму житла з позивачем помилково вказаний ордер №74 від 03.04.1995 року, оскільки позивачу був виданий ордер №4503, виданий КЕЧ Чернігівського району, у 1985 році (а.с.137 т.1). У зв`язку із вказаною помилкою договір найму житла з ОСОБА_1 був переукладений 15 січня 2018 року (а.с.159 т.1). Отже, зазначення в позовній заяві іншого номеру ордеру та дачі його видачі є помилковим і спростовано належними та допустимими доказами.

Відповідно до копії паспорту та картки прописки ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 18 вересня 1987 року. ( а.с.6,139)

Згідно відповіді від 19.09.2017 року КП «Гончарівське» на запит адвоката позивача договір найму квартири за адресою: АДРЕСА_1 укладався з дружиною ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , терміном на 1 рік, з 24.11.2008 року по 24.11.2009 року, та з ОСОБА_2 терміном на 1 рік, з 01.08.2015 року по 01.08.2016 року. Правових підстав користування вказаною квартирою ОСОБА_2 та членами його сім`ї, крім вказаних договорів, не було (а.с.10 т.1).

Гончарівська селищна рада у грудні 2009 року надавала інформацію, що ОСОБА_2 виписався з селища 24.05.2005 року у Львів, дружина ОСОБА_14 , дочка ОСОБА_15 , син ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_3 виписались у Львів. У спірній квартирі родина на той час проживала на умовах договору найму житла (а.с.88 т.1).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснював, що в кінці 2004 року був переведений по службі в м. Львів, пізніше його сім`я отримала квартиру за місцем його останнього місця служби та приватизувала її. Квартира ним була отримана, як військовим пенсіонером.

Довідками Гончарівської селищної ради підтверджено, що ОСОБА_2 разом із сім`єю періодично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.120-123 т.1).

ОСОБА_2 у 2005, 2007, 2012 роках звертався до начальника ДУ-2, селищної ради, КП «Гончарівське» з питанням видачі йому ордера на спірну квартиру, проте йому було відмовлено у зв`язку з тим, що за вказаною адресою зареєстрована сім`я ОСОБА_17 у кількості 4-х осіб (ордер №4503) (а.с.108-110, 115- 117 т.1).

Вирішуючи питання наявності підстав для задоволення позовних вимог апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.58 Житлового кодексу УРСР єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається громадянинові на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР.

03 лютого 1995 року наказом № 20 Міністра оборони України було затверджено Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, пунктом 27 якого також передбачалась видача військовослужбовцям ордера на вселення в надане жиле приміщення, який міг бути виданий лише на вільне жиле приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, такий ордер було видано ОСОБА_1 для вселення його разом із сім`єю у кв. АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 ордер на спірне житлове приміщення не видавався, селищною радою йому було відмовлено у видачі ордеру, оскільки ордер вже видано ОСОБА_1 , отже жиле приміщення не є вільним.

Не можуть бути прийняті судом до уваги доводи відповідача, що родина позивача відмовилась від спірного житла. Так, згідно протоколу №66 засідання житлової комісії Гончарівського гарнізону від 10.10.2002 року вирішили: надати ОСОБА_1 двокімнатну квартиру в буд. АДРЕСА_5 надати ОСОБА_2 в першу чергу отримання житла загальної черги (а.с.97 т.1). Проте, із вказаного протоколу вбачається, що ані ОСОБА_1 , ані члени його сім`ї на засіданні присутніми не були. Їх письмова відмова від спірної квартири в матеріалах справи відсутня. Матеріалами справи також не підтверджено, що після рішень засідань житлової комісії вчинялись будь-які дії по виконанню цих рішень, зокрема по наданню позивачу або членам його сім`ї іншого житла.

Згідно матеріалів справи у 2002 році військова частина НОМЕР_1 зверталась до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, відсутнє судове рішення, прийняте за результатами розгляду даної позовної заяви.

Згідно чинного на час виникнення спірних правовідносин Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, зокрема п.14, жилі приміщення військовослужбовцям надаються за рішенням житлової комісії військової частини, погодженим з начальником квартирно-експлуатаційної частини району. Списки розподілу жилої площі по військовій частині (додаток N 5 до цього Положення) з необхідними документами направляються через квартирно-експлуатаційну частину району на затвердження начальнику гарнізону. Затверджений начальником гарнізону список передається на затвердження і оформлення ордерів виконавчому комітету відповідної Ради народних депутатів, а в закритих військових містечках є підставою для оформлення ордерів квартирно-експлуатаційною частиною району.

Виходячи з викладеного, лише наявність рішення житлової комісії без дотримання порядку надання житлового приміщення (в тому числі оформлення ордеру), не могло бути підставою для позбавлення позивача спірної квартири і надання її відповідачу.

В зв`язку з викладеним, посилання відповідача, що суд не розібрався з порядком роботи житлових комісій у Збройних Силах України, є необґрунтованими.

В суді апеляційної інстанції відповідач підтвердив, що спірне житло надавалось йому у користування під час перебування на військовій службі, яку він проходив у військовій частині у смт.Гончарівське, проте у кінці 2004 року він вибув із АДРЕСА_6 , де отримав житло і приватизував його.

Періодичне проживання ОСОБА_2 в спірному житловому приміщенні не має наслідком позбавлення права користування ним осіб, які на законних підставах отримали його і зареєстровані в ньому.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що не встановлено та не знайшло підтвердження той факт, що ОСОБА_1 відмовився від наданої йому за ордером квартири АДРЕСА_4 та добровільно змінив своє місце проживання.

Відсутність ордеру, на підставі якого спірне житлове приміщення було надано ОСОБА_1 , не впливає на правильність висновку суду щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки правомірність надання житлового приміщення підтверджується іншими доказами, в тому числі поквартирною карточкою, яку було оформлено на підставі ордеру №4503 від 16.09.1985 року.

При цьому судом першої інстанції у відповідності до вимог ч.3 ст.89 ЦПК України надано оцінку як зібраним доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі.

Доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності не заслуговують на увагу. Так, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказував, що ОСОБА_2 протягом декількох останніх років безпідставно почав претендувати на квартиру АДРЕСА_4 , неодноразово виламував вхідні двері квартири та врізав замки, чим перешкоджає позивачеві та членам сім`ї користуватись на законних підставах вказаною житловою площею. При цьому договір найму житла між ОСОБА_1 та КП «Гончарівське» укладено 26 липня 2017 року, а дочка позивача ОСОБА_10 , яка зареєстрована у спірній квартирі, у 2017 році зверталась до органів поліції щодо перешкоджання ОСОБА_2 у користуванні квартирою (а.с.151 т.1). Тобто фактично позов подано після укладення договору найму і саме з цього моменту позивач вважає порушеним своє право користування.

Згідно квитанцій на а.с.166-168 т.1 оплату комунальних послуг з липня 2017 року за спірною квартирою здійснює ОСОБА_1 або ОСОБА_10 . Наявність же заборгованості по оплаті комунальних послуг за минулий час за наявності укладеного договору найму житла не впливає на право позивача та членів його сім`ї на користування спірним житлом.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності збереження житла за відсутнім ОСОБА_1 або членами його сім`ї понад 6 місяців не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки питання про визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням із вказаних підстав, не вирішувалося.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 6 липня 2018 року.

Головуючий:Судді: