Провадження № 2/201/632/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 липня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні з повідомленням в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

19.09.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (а.с. № 3, 4).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.07.2017р. відповідач ОСОБА_2 позичив у нього 15 000грн. зі строком повернення до 01.09.2017р. Договір позики оформлений розпискою. Враховуючи, що до цього часу кошти не повернуті, просив суд стягнути з відповідача борг за розпискою в сумі 15 000грн.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 01.11.2017р. позивачеві відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири, з огляду на її необґрунтованість (а.с. № 22).

Представник позивача - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 13.03.2018р. а.с. № 39) в судове засідання 02.07.2018р. не зявився, про дату місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. № 41).

Заявою від 17.05.2018р. представник позивача ОСОБА_3 просив розгляд справи проводити в спрощеному провадженні (а.с. № 38).

Відповідач в судові засідання, призначені на 18.12.2017р., 13.03.2018р., 17.05.2018р. та 02.07.2018р. неодноразово не зявився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом (а.с.№ 13), між тим, до суду поверталися конверти з позначками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 30, 35, 42-43). В судове засідання 02.07.2018р. відповідач був повідомлений також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 44). З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату та час слухання справи.

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 274, 279, ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами, розглянувши справу в спрощеному провадженні з повідомленням.

Підготовче засідання у справах спрощеного провадження з повідомленням не проводиться.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Як встановлено судом 20.07.2017р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір позики. на підставі якого останній позичив у ОСОБА_1 15 000 грн. зі строком їх повернення до 01.09.2017р.

Договір позики оформлений розпискою (а.с. № 10).

Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договорів позики і не повернув позивачу грошового боргу, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається, як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Як вбачається з розписки від 20.07.2017р. (а.с. № 10) вона підтверджує і факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дату її отримання (20.07.2017р. в сумі 15 000 грн.), що з урахуванням норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14, доводить факт отримання позивачем грошей у борг.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики, оформленого борговою розпискою від 20.07.2017р. в розмірі 15 000 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 640 грн (за ставкою судового збору у 2017р. а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, Правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.1 ст. 280, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суд ,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 20.07.2017р. в розмірі 15 000 грн.(п'ятнадцять тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Рішення суду відповідно до положень ст. 289 ЦПК України набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя Н.В. Ткаченко