Справа № 161/5322/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/751/18 Категорія: 6 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Здрилюк О.І.,

суддів Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Галицька І.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом знесення самочинного будівництва за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.09.2007 року їй належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0675 га (кадастровий номер :01:001:1424), призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с.Піддубці Луцького району Волинської області.

Відповідач, будучи власником суміжної земельної ділянки, у березні 2016 року самовільно, без належного дозволу провела залиття бетонного фундаменту під огорожу на належній позивачу земельній ділянці по усій її довжині розміром 42,12 метри, що становить приблизно площу 0,0072 га, чим грубо порушила її право володіння, користування та розпорядження належною їй на праві власності земельною ділянкою.

З урахуванням наведеного, просила зобовязати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом знесення за рахунок відповідача самовільно збудованого бетонного фундаменту під огорожу на належній позивачу земельній ділянці площею 0.0675 га та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на її безпідставність, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Будучи належним чином повідомленою про день та годину розгляду справи, відповідач у судове засідання не зявилася і її неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №289176 від 03.09.2007 року являється власником земельної ділянки площею 0,0675 га (кадастровий номер :01:001:1424), призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с.Піддубці Луцького району Волинської області (а.с.8).

Відповідач не заперечує, що являється власником суміжної земельної ділянки.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно позовних вимог позивач просить усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою шляхом знесення за рахунок відповідача самовільно збудованого на її земельній ділянці бетонного фундаменту під огорожу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З урахуванням наведеної правової норми позивач не довела, що бетонний фундамент під огорожу відноситься до переліку майна, на яке має братися дозвіл чи належно затверджений проект, чи які будівельні норми і правила істотно порушені, щоб вважати зазначене будівництво самочинним.

Посилання скаржника на не врахування судом першої інстанції висновку експерта, яким підтверджене часткове розміщення на її земельній ділянці бетонного фундаменту під огорожу по всій суміжній стороні з шириною від 7 см (зі сторони вулиці) до 19 см (в кінці ділянки) і що площа, яку займає бетонний фундамент складає 5,5137 кв.м відхиляються апеляційним судом, оскільки судом першої інстанції дано оцінку зазначеному висновку експерта, а також враховано п.3.10 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, згідно якого середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати, зокрема, у селах 0,3 м; за межами населених пунктів для земельних ділянок площею до 10 га 0,5 м, а площею 10 га і більше 2,5 м.

Крім того, ні цим висновком, ні будь-яким іншим належним та допустимим доказом позивач не довела тієї обставини, що належна їй земельна ділянка після спорудження відповідачем бетонного фундаменту під огорожу стала площею меншою, ніж 0,0675 га.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до субєктивної оцінки позиваачем фактичних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і спростовуються вище наведеними обставинами справи.

Оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами порушення відповідачем її права на користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вище наведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: