Справа №635/3353/18
Провадження по справі №2/635/2167/2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

при секретарі - Крилєвській І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код 3, яка зареєстрована і мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Олександрівка до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, юридична адреса: Харківська область, Харківський район, с.Циркуни, вул.Соборна, 26 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що у 1961 році переїхала на постійне місце мешкання з Волинської області в с.Олександрівка Харківського району Харківської області, де познайомилась з ОСОБА_2 10 листопада 1961 року вони уклали шлюб. Після одруження вони мешкали в будинку батьків чоловіка, який добудовували та ремонтували. 14 січня 2006 року чоловік помер. Після його смерті вона мешкала в будинку, який був ними побудований. В березні 2017 року вона звернулась до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Оскільки вона більш ніж десять років добросовісно та відкрито володіє будинком №22 по вулиці Мира в с.Олександрівка Харківського району Харківської області з господарськими будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою, на якій вони розташовані, просила визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно в поряжку набувальної давності.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2018 року позов було залишено без руху і позивачеві був наданий строк для усунення недоліків тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали.

07 червня 2018 року позивачем недоліки, зазначені в ухвалі суду були усунуті. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 09 липня 2018 року.

Позивач та її представник у судове засідання не з"явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з діючим законодавством.

Оскільки сторони у судове засідання не з"явились фіксування судового засідання, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не проводилось.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

Як вбачається з копії паспорту позивача серії МН №469836, виданого 30.09.2002 року Липецьким відділом УМВС України в Харківській області, вона з 10 листопада 1961 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.7).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть І-ВЛ №055039, виданого 16 січня 2006 року Циркунівською сільською радою Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 помер 14 січня 2006 року (а.с.11).

Як вбачається з копій квитанцій, наданих позивачем, її чоловіком за життя сплачувалися страхові внески за домоволодіння №22 по вулиці Миру у с.Олександрівка Харківського району Харківської області (а.с.12-15).

Суд не приймає до уваги довідку про склад родини №55 від 16 січня 2017 року, оскільки вона видана на ім"я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у той час, як позивачем по справі є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.43, 7).

Також судом не приймається до уваги лист державного нотаріуса Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №996/02.14 від 28.03.2017 року, оскільки він носить роз"яснювальний характер і не породжує, на відмінність від постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ніяких правових наслідків (а.с.44).

Також судом не приймається до уваги рішення Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області від 22.06.2017 року з приводу розгляду заяви ОСОБА_1, оскільки з цього рішення не можливо встановити стосовно якого питання зверталась ОСОБА_1 до сільської ради і з приводу якої заяви і якого питання приймалось зазначене рішення (а.с.45).

Як вбачається з листа Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області №125 від 09.02.2017 року житловим будинком №22 по вулиці Миру у с.Олександрівка Харківського району Харківської області з 2011 року по теперішній час користується ОСОБА_1. З 2006 року по 2010 рік головою домоволодіння був зазначений ОСОБА_2, який помер 14 січня 2006 року (а.с.47).

Як вбачається з домової книги на спірний житловий будинок позивач зареєстрована в ньому з 25 травня 1984 року (а.с.48-49).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 344 Цивільного кодексу України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Отже, для набуття права власності на майно за набувальною давністю відповідно до вимог ст.344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

Аналізуючи поняття "добросовісності володіння", як ознаку набувальної давності за ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

При набувальній давності тягар доказування добросовісності лягає на зацікавлену сторону - на позивача. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

При цьому, виходячи зі змісту статті ст.344 ЦК України особа, що має право на визнання права власності на майно за набувальною давністю повинна бути незаконним добросовісним володільцем цього майна, тобто фактичним володільцем, який не має будь-якого титулу (права власності, користування, сервітуту та інші) на це майно, а наявність відповідного титулу виключає застосування положень статті 344 Цивільного кодексу України.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на чуже майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Добросовісність заволодіння майном особою полягає в її переконанні, що заволодіння правомірне, тобто майно надійшло до неї законно, а саме: особа при заволодіння майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності чи володіння майном. При цьому факт обізнаності особи про те, що вона не є власником не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

Відкритість володіння полягає в тому, що фактичний незаконний володілець майна, здійснюючи володіння повинен ставитись до речі як до своєї власної (експлуатувати, вживати необхідні заходи до утримання), не приховуючи цього факту від інших осіб. При цьому від давнісного володільця не вимагається здійснення активних дій для демонстрації свого володіння іншим особам, а вимагається лише утримання від дій, спрямованих на його приховування.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року, тому норма ст.344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 1 січня 2004 року.

Враховуючи те, що позивач з січня 2006 року по теперішній час добросовісно і відкрито володіє житловим будинком №22 по вулиці Миру в с.Олександрівка Харківського району Харківської області, суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню і за позивачем в порядку набувальної давнини підлягає визнанню право власності на зазначений житловий будинок.

Що стосується вимог позивача в частині визнання права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Олександрівка, вул.Миру, 22, то суд зазначає наступне.

У відповідності з вимогами ст.13 Земельного кодексу УРСР (в редакції, яка діяла за життя ОСОБА_2В.) земля в Українській РСР надається в користування:

- колгоспам, радгоспам, іншим сільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам;

- промисловим, транспортним, іншим несільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам;

- громадянам СРСР.

У випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, земля може надаватися в користування і іншим організаціям та особам.

Згідно з вимогами ст.15 ЗК УРСР земля надається в безстрокове або тимчасове користування.

Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку.

Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років. У разі виробничої необхідності ці строки можуть бути продовжені на період, що не перевищує відповідно строків короткострокового або довгострокового тимчасового користування.

По окремих видах користування землею Радою Міністрів Української РСР може бути встановлений і триваліший строк довгострокового користування, але не більш як двадцять п'ять років.

Статтею 20 ЗК УРСР встановлено, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК УкраїникКожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих докзів того, що її чоловіку виділялась земельна ділянка №22 по вулиці Миру у с.Олександрівка Харківського району Харківської області. А за таких обставин у цій частині позов задоволенню не підлягає.

Увідповідності з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9-11, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код 3, яка зареєстрована і мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Олександрівка до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, юридична адреса: Харківська область, Харківський район, с.Циркуни, вул.Соборна, 26 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код 3, яка зареєстрована і мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Олександрівка, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, Циркунівська сільська рада, с.Олександрівка, вул.Миру, 22, який складається з: житлового будинок літер А-1 загальною площею 59,1 кв.м. з прибудовою літер а, сараєм літер Б, хвірткою №1, огорожею №№1-3 за набувальною давністю.

В задоволенні позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код 3, яка зареєстрована і мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Олександрівка до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, юридична адреса: Харківська область, Харківський район, с.Циркуни, вул.Соборна, 26 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в частині визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, Циркунівська сільська рада, с.Олександрівка, вул.Миру, 22 - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів зі дня складання повного тексту рішення через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 12 липня 2018 року.

Суддя Н.Л.Панас