Справа № 603/146/18
Провадження №2/603/127/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2018 р. Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Іванчука В. М.

секретар судового засідання Швець Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів у її користь на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі 1500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що з 11.09.2005 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилися: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які перебувають на її утриманні. 28.10.2014 року згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області шлюб розірвано. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, має хронічні захворювання, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі 1500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, звернувшись в суд із заявою про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і мсце судового засідання, у заяві, датованій 10.05.2018 року позовні вимоги не підтримав.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 28.10.2014 року вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зареєстрований 11.09.2005 року в Дубенківській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №1.

При укладенні шлюбу 26.12.2014 року з ОСОБА_7 позивач змінила прізвище на «Костик», що вбачається з ксерокопії свідоцтва про шлюб серії І-ИД №112813 від 26.12.2014 року.

За час перебування у шлюбі в сторін народилися: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ИД №040922, видане 21.12.2006 року Дубенківською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №8); ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-ИД №068114, видане 14.04.2008 року Дубенківською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №03); ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії І-ИД №127193, видане 09.08.2011 року Дубенківською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №2).

Як убачається зі змісту довідки №45, виданої 05.03.2018 року Дубенківською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживають з позивачем ОСОБА_1

Згідно довідки №46, виданої 05.03.2018 року виконавчим комітетом Дубенківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, позивач ОСОБА_1 ніде не працює, так як здійснює догляд за дитиною до трьохрічного віку.

Неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, хворіє на рецидивуючий бронхіт, хронічний компенсований тонзиліт, гіперметропію слабкого ступеня обох очей, амбліопія слабкого ступеня правого ока, плоскостопість другого ступеня, вроджена деформація грудної клітки, про що 02.03.2018 року Монастириським РТМО видано довідку №1.

У ст.141 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

У силу ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

У силу ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоровя та матеріальне становище дитини;

2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Зі змісту письмової заяви відповідача ОСОБА_2, адресованої суду 10.05.2018 року, вбачається, що відповідач не погоджується з позовними вимоги, долучивши при цьому ксерокопії: мультисрезової компютерної томографії від 08.10.2015 року, епікриз медичної карти стаціонарного хворого №3408 Дубенської ЦРЛ травматологічне відділення, епікриз медичної карти стаціонарного хворого №9317 Дубенської ЦРЛ травматологічне відділення, епікриз медичної карти стаціонарного хворого №8342 Дубенської ЦРЛ травматологічне відділення, направлення на стаціонарне лікування від 03.05.2018 року, огляду обласного кардіолога ОСОБА_8 від 24.10.2012 року, виписки із медичної карти №01104289, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №677, епікриз медичної карти стаціонарного хворого №3514, згідно яких ОСОБА_2 хворіє на двобічний деформуючий кокс артроз ІІ-ІІІ ст.., асептичний некроз голівки обох куль кошових суглобів іх їх кістозною перебудовою, комбіновані контрактури в обох кульшових суглобах, больовий синдром, виражене порушення статико-динамічнної функції обох н/кінцівок, стенокардію напруги ІІІ ФК Постінфарктий (2012 року Qінфаркт міокарда передньої стінки лівого шлуночка), гіпертонічну хворобу ступінь 2.

Згідно ксерокопії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією сеії АВ №0696701 ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи з 01.06.2017 року.

Згідно довідки №600 від 02.05.2018 року ОСОБА_2 знаходиться на обліку в УПСЗН Дубеської міської ради Рівненської області і отримує державну соціальну допомогу за період з грудня 2017 року по травень 2018 року у загальному розмірі 8712 грн.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини.

Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.

Обов'язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов'язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов»язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Оцінюючи перевірені в судовому засіданні докази, виходячи із позовних вимог позивача ОСОБА_1, рівності обовязку батьків щодо утримання дитини, враховуючи стан здоровя та матеріальне становища відповідача та дітей, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі 1100 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що хоча відповідач за даними довідки про призначення інвалідності має ІІІ групу інвалідності, проте не повністю втратив здатність до виконання трудової діяльності, а лише за умови зниження кваліфікації або зменшення обсягу виробничої діяльності, не представив доказів неможливості виконання роботи за своєю професією, не представив доказів про надання утримання іншим дітям, інших обставин, які унеможливлюють його працевлаштування не існує, тому він зобовязаний виконувати свій обовязок щодо забезпечення дітей.

У силу ст.141 ЦПК України слід стягнути із відповідача в користь держави 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 141, 163, 181, 182, 184, 191 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, до ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, в користь ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі по 1100 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягувати з 12.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення суду підлягає до негайного виконання у межах належної до сплати суми аліментів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя ОСОБА_9