Справа № 445/412/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Сивак В. М.

при секретарі Захарчук Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Золочеві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вимогою стягнути із ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 37040,03 грн. за кредитним договором №б/н від 05. 03.2013 року, яка складається з наступного: 12123,49 грн. заборгованість за кредитом; 3465,23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 7273,95 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 14177,36 грн. штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 05.03.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 13205,45 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач несвоєчасно не повертав грошові кошти для погашення кредитної заборгованості, відповідно утворилася заборгованість, яку добровільно не повернув.

ОСОБА_1 проти задоволення первісного позову заперечує, вважає його безпідставним, просить суд у його задоволенні відмовити. Подав зустрічний позов, у якому просить визнати Генеральну угоду від 05.03.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 недійсною. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач за зустрічним позовом підписав оскаржувану Генеральну угоду під впливом обману щодо дійсних обставин справи та застосування психічного тиску. Крім цього, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що Генеральна угода від 05.03.2013 року підписана не Головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2, а керівником відділу ОСОБА_3

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю,просить справу розглянути у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи .

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що про що свідчять повідомлення про вручення поштового відправлення, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, причин неявки не повідомив.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи позицію представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, встановленими наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 05.03.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13205,46 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість, яка становить станом на 20.01.2016 року 37040,03 грн.

В порушення умов договору та вимог статей 526,527,530 ЦК України, ОСОБА_1 взяті на себе за кредитним договором зобовязання належним чином не виконував, що призвело до утворення станом на 20 січня 2016 року заборгованості в сумі 37040,03 грн, з яких: 12123,49 грн заборгованість за тілом кредиту, 3465,23 грн. заборгованість за відсотками, 7273,95 грн. заборгованість за пенею та комісією, 14177,36 грн. штрафи згідно Генеральної угоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2009 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вирішено стягнути з ОСОБА_1 9 541,24 грн. заборгованості за Кредитним договором, 500,00 грн. витрат ПриватБанку на послуги адвоката, 45,00 грн. судових витрат.

Судом також встановлено, що після ухвалення зазначеного рішення і до теперішнього часу відповідач належних платежів в рахунок погашення стягнутої судом заборгованості за кредитним договором не здійснював, внаслідок чого розмір вказаної заборгованості збільшився.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 березня 2013 року становить 37040,03 грн. і складається із заборгованості за тілом кредиту 12123,49 грн., заборгованості за відсотками в сумі 3465,23 грн. та заборгованості за пенею та комісією у сумі 7273,95 грн. та штрафу у розмірі 14177,36 грн.

Оскільки вказаний розрахунок проведено позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, дія якого на теперішній час не припинена, він приймається судом до уваги при вирішенні спору.

Згідно вимог статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог статті1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави (параграф1.Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 631ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525,526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу статей 525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільним кодексом України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно з вимогами частини четвертої статті 263 ЦПК України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_1 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним суд визнає недоведеним та безпідставним.

Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Суд визнає, що ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що кредитний договір № б/н від 05 березня 2013 року був укладений ним з ПАТ КБ «ПриватБанк» під впливом обману чи із застосуванням з боку останнього нечесної підприємницької діяльності.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 06 липня 2016 року № 6-1199цс16.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273, 280-284,352,354 ЦПК України, суд, -

ВИРIШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: 80700, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 березня 2013 року в сумі 37040,03 (тридцять сім тисяч сорок гривень, 03 коп.) грн., яка складається з заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) у розмірі 12123,49 (дванадцять тисяч сто двадцять три грн., 49 коп.) грн., заборгованості за відсотками в сумі 3465,23 (три тисячі чотириста шістдесят пять грн., 23 коп.) грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 7273,95 (сім тисяч двісті сімдесят три грн., 95 коп.) грн., штрафу у розмірі 14177,36 (чотирнадцять тисяч сто сімдесят сім грн., 36 коп.) та 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн., 00 коп.) грн. судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до апеляційного суду Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя ОСОБА_4