Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2420/18 Головуючий у 1-й інстанції: Бахаєв І.М.
Є.У.№ 320/4964/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку списьмового провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа Мелітопольська міська рада Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, який помер 02.05.2017 року. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з серпня 1980 року проживала разом з ОСОБА_4 у її квартирі №27 по проспекту 50-річчя Перемоги, 54, в м. Мелітополі. У грудні 1990 року ОСОБА_4 отримав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Разом вони їздили відпочивати на море, спільно відкладали гроші на придбання меблів та предметів побуту. Шлюб у встановленому законом порядку вони не реєстрували, але вважали себе подружжям. ОСОБА_4 піклувався про ОСОБА_3 як про свою дружину. У 2015 році ОСОБА_4 переніс інсульт і самостійно не міг більше себе обслуговувати. ОСОБА_3 повністю взяла на себе утримання та обслуговування чоловіка, кормила його, мила та переодягала. 02.05.2017 ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_4 залишилася квартира АДРЕСА_1. Нотаріальні контори відмовляють ОСОБА_3 у прийнятті зави про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 оскільки не встановлений факт проживання однією сімєю з померлим, у звязку з чим ОСОБА_3 звернулася до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким заяву задовольнити в повному обсязі. Заявниця вважає, що суд дав неправильну оцінку зібраним у справі доказам, дійшов безпідставного висновку про недоведеність її вимог.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відмовляючи ОСОБА_3 у встановленні факту проживання однією сімєю із спадкодавцем без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Судом встановлено, що 02.05.2017 помер ОСОБА_4, після смерті якого залишилася однокімнатна квартира АДРЕСА_2 (а.с.6).

Згідно довідки КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області від 19.03.2018, завіреної старшою по будинку ОСОБА_5 та директором КП «Житломасив» ОСОБА_6, спадкодавець ОСОБА_4 проживав один за адресою: м. Мелітополь, проспект Б.Хмельницького, 68а/ 10, з листопада 1990року по травень 2017року.(а.с.82).

Зареєстрованим постійним місцем проживання заявниці ОСОБА_3 є м. Мелітополь, проспект 50-річчя Перемоги, 54, кв 27 (а.с.4)

03.08.2017 року ОСОБА_3 звернулася до Мелітопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, в якій зазначила про відсутність спадкоємців (а.с.41).

Проте судом було зясовано, що у спадкодавця є рідна сестра, яка проживає в місті Кривий Ріг, не обізнана про смерть свого брата і до участі у розгляді справи як заінтересована особа не залучена.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рідна сестра спадкодавця не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не є підставою для задоволення заяви про встановлення юридичного факту, на підтвердження якого заявником не надано належних і допустимих доказів.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_4 посилалась на те, що після перенесеного спадкодавцем у 2015 році інсульту вона доглядала за ним, несла витрати на його поховання.

Вказані обставини підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які пояснювали, що з 1980 року протягом 10 років заявниця проживала однією сімєю разом з ОСОБА_4 у належній їй квартирі, а після того, як він отримав квартиру у 1990 році він став проживати окремо, а вона за ним доглядала та допомагала по господарству.

За положенням ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки.

У рішенні Конституційного Суду України від 3.06.99 №5-рп/99 зазначено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини, які, за законом, повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання заявниці на періодичне спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ч.2 ст.3 СК без наявності інших ознак сімї, оскільки доказів на підтвердження спільного проживання до дня смерті, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла та його ремонт нею не надано.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові №337-5266/15-ц від 25 січня 2018 року.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту проживання ОСОБА_3 однією сімєю із спадкодавцем, оскільки заявницею не надано жодного документально підтвердженого доказу в обґрунтування її доводів, а зібраними у справі доказами та показаннями свідків підтверджено, що ОСОБА_3 лише доглядала за ОСОБА_4 протягом останніх років його життя, однак не підтверджено факт проживання разом з ним до дня його смерті, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам є неспроможними.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст.268, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: