Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 755/93844/15-ц

провадження № 61-1847св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» ( далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 31 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 188 000 доларів США для придбання квартири строком до 15 березня 2023 року зі сплатою 12,75 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором 31 березня 2008 року між банком, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були укладені договори поруки.

27 вересня 2014 року позивач направив на адресу відповідачів вимогу про погашення заборгованості, однак її не було виконано.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 28 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 16 758,90 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

У вересні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали зустрічний позов про стягнення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 48 495,80 доларів США, посилаючись на висновок судово-економічної експертизи, відповідно до якого вони виконали зобов'язання за вказаним кредитним договором в повній мірі та переплатили суму заборгованості на 48 495,80 доларів США.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2016 року позовні заяви ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у складі судді Гончарука В. П. відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» та зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по5 082 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальником було реалізовано право на дострокове часткове погашення кредиту в сумі 150 000 доларів США, що передбачено кредитним договором.

Судом не встановлена сума заборгованості за кредитним договором, оскільки сторони не надали належних доказів заборгованості або переплати та доказів щодо розподілу сум, направлених на погашення кредиту, що відображено у висновку судово-економічної експертизи.

Відповідачі за первісним позовом не надали належного підтвердження переплати суми погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4

Скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ухвалено в цій частині нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 48 495,80 доларів США, що еквівалентно 1 284 362,77 грн та судовий збір у розмірі 14 469 грн.

В решті рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що безпідставність набуття (збереження) банком майна ОСОБА_4 у розмірі 48 495,8 доларів США підтверджена наявними у матеріалах справи доказами, які банк не спростував.

ПАТ «Універсал Банк» не оскаржив рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні власного позову про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості, що свідчить про визнання банком висновків експертизи, а також визнання того факту, що правовідносини сторін за кредитним договором припинилися.

Суд також виходив з того, що умовами кредитного договору не обумовлено повернення банком надмірно отриманого майна, а договірні відносини між сторонами припинилися, тому ПАТ «Універсал Банк» безпідставно зберігає надмірно сплачені ОСОБА_4 кошти, які підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачі за первісним позовом не надали належних доказів переплати суми погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки ОСОБА_4 сплачувала кошти не на рахунки, призначені для погашення кредиту, а на свої поточні та депозитні рахунки. Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції банк не подавав у зв'язку із пропуском строку на апеляційне оскарження, однак це не свідчить про те, що банк визнає висновки суду першої інстанції про припинення правовідносин між сторонами. Висновки експерта, які суд узяв до уваги, зроблені за відсутності необхідних для цього документів, тому вказаний доказ не є переконливим.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову ПАТ «Універсал Банк» не оскаржується, тому відповідно до положень статті 400 ЦПК України в цій частині судове рішення судом касаційної інстанції не переглядається.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що банк не оскаржував рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, що свідчить, на її думку, про визнання банком висновків експертизи. Списуючи заборгованість за кредитом, банк використовував рахунки відмінні від зазначеного в кредитному договорі. Рахунки, на які ОСОБА_4 сплачувала кошти на погашення кредитної заборгованості, пов'язані з рахунками, зазначеними в кредитному договорі, що відображено у висновках експерта.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункт 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили, що 31 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» , був укладений кредитний договір № 010-2008-961, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 188 000 доларів США строком до 15 березня 2023 року зі сплатою 12,75 % річних за користування кредитом. Цільове призначення кредиту - придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка була передана в іпотеку банку за договором, укладеним того ж дня.

Також на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором, 31 березня 2008 року було укладено договори поруки між ОСОБА_6 та ВАТ «Універсал Банк» (№ 010-2008-961-Р) та між ОСОБА_5 та ВАТ «Універсал Банк» (№010-2008-961-Р/1).

Звертаючись з позовом, ПАТ «Універсал Банк» надав розрахунок заборгованості, за яким заборгованість ОСОБА_4 станом на 28 серпня 2015 року складала 16 758,90 доларів США.

Відповідно до висновку експерта від 29 червня 2016 року за № 3013/16-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи, встановлено, що у розрахунку банку не враховано та не відображено суму документально підтверджену 65 254,79 доларів США, яка внесена позичальником та її поручителями в рахунок погашення грошових зобов'язань за кредитним договором.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк безпідставно набув кошти ОСОБА_4 у сумі 48 495,8 доларів США, а тому в порядку статті 1212 ЦК України має повернути ці кошти позичальнику.

Проте такий висновок суду є передчасним.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частина третя статті 1049 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

До первинних меморіальних документів, що підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, відноситься також платіжне доручення та меморіальний ордер.

Згідно із пунктом 2.1.3. кредитного договору № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року сторони цього договору погодили, що зобов'язання кредитора надати кредит виникає, зокрема, з моменту відкриття позичальником поточного рахунку № 6061 (№ 156061) у кредитора для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту.

З виписок по особовим рахункам (№ 6061 та № 5069) ОСОБА_4 та платіжного доручення № 050B4 вбачається, що 06 червня 2008 року, тобто в день погашення кредиту на 150 000 доларів США, вона здійснила перерахунок коштів в розмірі 40 000 доларів США з поточного рахунку № 6061, який відкрито для погашення кредиту відповідно до пункту 2.1.3. кредитного договору, на свій же поточний рахунок № 5069.

Тобто, 40 000 доларів США ОСОБА_4 сплатила на рахунок банку, призначений для погашення кредитної заборгованості, а на свій поточний рахунок, але того ж дня цими коштами розпорядилась іншим чином, ніж передбачено кредитним договором, перерахувавши їх на свій поточний рахунок, який не був відкритий для погашення кредиту.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2008 року ОСОБА_4 було поповнено рахунок № 6054 на 1 959,75 доларів США, 26 вересня 2008 року рахунок № 5069 на 34 000 доларів США, 18 листопада 2008 року рахунок № 5916 - на 25 889,30 доларів США.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 14 жовтня 2011 року, 01 грудня 2011 року, 15 грудня 2011 року, 20 травня 2013 року та 16 жовтня 2013 року було поповнено рахунок № 1752 з метою погашення кредитів за договорами №№ HL 4065 та 0102900USD002237 від 31 березня 2008 року.

Вказані платежі, які внесені на відмінні від установленого договором рахунку, що відкрито для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту, були враховані експертом у висновку від 29 червня 2016 року за № 3013/16-45 під час визначення розміру кредитної заборгованості за договором № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року.

Однак єдиним рахунком призначеним для погашення кредитної заборгованості є рахунок № 6061 (№ 156061).

На ці обставини банк вказував у поясненнях, наданих суду першої інстанції (а.с. 165 т.1), однак вони не були предметом оцінки апеляційного суду під час перегляду рішення суду першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не врахував, що висновок експерта - доказ, який не має виняткового значення, а має оцінюватися нарівні з іншими доказами і не дав оцінку, чи підставно зараховані в якості погашення кредиту грошові кошти, які перераховані на рахунок відмінний від рахунку для погашення кредиту.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Суд апеляційної інстанції у порушення статей 12, 89, 263 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; не перевірив доводів представника банку й не надав належної правової оцінки поданим ним доказам, дійшовши передчасного висновку про припинення правовідносин за кредитним договором та задоволення зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Відповідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку: меморіальний ордер, платіжне доручення та виписка з особового рахунку), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов'язок суду.

Проте, задовольняючи зустрічний позовОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства.

Зазначене вище перешкоджає суду касаційної інстанції без встановлення вказаних фактичних обставин ухвалити правильне рішення по суті спору.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості та підлягає скасуванню в частині вирішення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Колегія суддів, розглядаючи заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про винесення окремої ухвали стосовно порушення законодавства ПАТ «Універсал Банк», не встановила передбачених законом підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

Ю. В. Черняк