Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 331/2989/17-ц

провадження № 61-26582св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Міністерство оборони України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2017 року у складі судді Жукової О. Є. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року у складі колегії суддів Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю. Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан. При виконанні службових обов'язків в 1987 році отримав множинні осколкові поранення, що в подальшому призвело до розвитку хронічних хвороб.

За висновками медико-соціальної експертної комісії йому встановлено IIІ група інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. В подальшому встановлено ІІ групу інвалідності.

У зв'язку із погіршенням стану здоров'я він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт.

З урахуванням наведеного позивач просив суд відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, яка була завдана результаті ушкодження здоров'я при виконанні обов'язків військової служби.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров'я 20 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду отриманням в період проходження військової служби поранення і обов'язок її відшкодування покладається на Міністерство Оборони України, як на уповноважений орган державного управління.

У листопаді 2017 року до суду надійшла касаційна скарга Міністерства оборони України, у якій воно, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та отриманою ним шкодою.

Зазначає, що відшкодування шкоди військовослужбовцям передбачено положеннями статті 17 Закону України «Про соціальний іі правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року справу № 331/2989/17-ц призначено до судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд установив, що ОСОБА_3 з 03 серпня 1986 року по 15 травня 1988 року проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан.

17 червня 2013 року ОСОБА_3 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та визначено, що причиною інвалідності є поранення, контузія, захворювання пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в державі, де велися бойові дії, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК, висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 30 січня 2013 року № 162/Ж. В подальшому, позивачу встановлено безстроково ІІ групу інвалідності, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК від 24 травня 2016 року.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили у часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це у законі або іншому нормативно-правовому акті.

Встановивши, що ОСОБА_3, отримав травму у 1987 році, яка стала підставою для встановлення йому ІІ групи інвалідності, під час проходження військової служби у Радянській армії, суди першої та апеляційної інстанції не врахували, що підстави для покладення обов'язку про відшкодування моральної шкоди саме на Міністерство оборони України, яке було утворено після отримання позивачем поранень у Демократичній Республіці Афганістан відсутні.

Крім того, позивач не довів протиправність дій Міністерства оборони України, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням, та не встановлено вини відповідача у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_3

Пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило