АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
номер апеляційного провадження 22 -ц/796/456/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

Судді - доповідача: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представників відповідачів ОСОБА_1 ( ОСОБА_2)

ОСОБА_3 (ОСОБА_4)

ОСОБА_5 (ОСОБА_6)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року постановлене під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Пасинок В.С.

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у квітні 2015 року до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовував свої вимоги тим, що 11 травня 2005 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 84 824 доларів США на термін до 09.05.2025 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановленими кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору, 11 травня 2005 року між банком та ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6 ( з кожним окремо) були укладені договори поруки, згідно умов яких останні взяли на себе зобов'язання за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 її боргових зобов'язань. У порушення умов кредитного договору а також положень ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України позичальник свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка також не була погашена у добровільному порядку ні як самим позичальником ні його поручителями. Відтак, позивачем ставилося питання про солідарне стягнення із відповідачів заборгованості на загальну суму 235 005,27 доларів США, що за курсом НБУ станом на09.02.2015 року становить 5 863 381,49 гривень.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № K2U4GF00260562 від 11 травня 2005 року, що станом на 09 лютого 2015 року становить 235005, 27 доларів США що за курсом 24,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.02.2015року складає 5 863 381,49 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом - 67551,77 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 1685416,67 гривень,- заборгованість по процентам за користування кредитом - 54378,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 1356740,09 гривень, - заборгованість по комісії за користування кредитом - 14210,41 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 354549,74 гривень, - пеня - 98864,73 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 2466675,02 гривень.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року заяву представника відповідача ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішення суду представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу та ставила питання про його скасування та ухвалення нового про закриття провадження у справі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначаючи, що відповідач ОСОБА_6 жодного разу не отримував повідомлення про розгляд справи, що позбавило його передбачених ч. 1 ст. 27 ЦПК України прав, зокрема надати суду свої пояснення та докази, які мають істотне значення для вирішення справи, подати заперечення проти позову, що призвело до ухвалення судом неправосудного рішення.

Крім того, судом не було взято до уваги те, що судами вже розглядалися вимоги банку заявлені до ОСОБА_2. Тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення мало місце повторне стягнення заборгованості за один і той же період з одного і того ж предмету. Відтак згідно до положень ст. 205 ЦПК України суд повинен був закрити провадження так як набрали законної сили рішення суду ухвалені з приводу спору між тими ж самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q?ак;Про судоустрій і статус суддів&q?ку; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q?ак;Про судоустрій і статус суддів&q?ку;, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 та інші представники відповідачів підтримали у судовому засіданні подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача неодноразово повідомлявся судом про день і час розгляду справи в суду, однак в судове засідання не з'явився ні разу, поважності причин своєї неявки суду не повідомив, також за весь час перебування справи у провадженні апеляційного суду не надав заперечень щодо поданої апеляційної та пояснень.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача вказував на те, що обставини, на які посилався позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, і позовні вимоги ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Так як відповіднодо положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. А тому, з урахуванням вимог ст. 1054 ЦК України, позичальник повинен повернути кредит та сплатити визначені умовами договору додаткові витрати.

Вказуючи також що, згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручався перед кредитором за боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником у солідарному порядку у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Беручи до уваги, що в даній справі судом першої інстанції за результатами розгляду справи постановлено заочне судове рішення і відповідач ОСОБА_6 дотримався порядку його оскарження до суду апеляційної інстанції, то судом апеляційної інстанції здійснюється перегляд зазначеного заочного рішення лише в частині вирішення вимог заявлених позивачем до відповідача ОСОБА_6 як поручителя.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.3 т. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Якщо справу ( питання) розглянуто судом за відсутності будь -якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Доводами апеляційної скарги є неповідомлення відповідача ОСОБА_6 ( апелянта) про розгляд справи в суді першої інстанції. Як вбачається зазначені доводи знайшли своє підтвердження у ході апеляційного розгляду. Згідно матеріалів справи, судове повідомлення про розгляд справи 13 липня 2015 року відповідач ОСОБА_6 не отримував ( том 1 а.с.48)

Відтак постановлене судове рішення відносно правовідносин, що виникли між банком та відповідачем ОСОБА_6 про стягнення заборгованості з поручителя в солідарному порядку підлягає скасуванню та постановлення нового у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 11.05.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №K2U4GF00260562, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 84 824 доларів США на термін до 09.05.2025 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановленими кредитним договором.

11 травня 2005 року з метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_8, між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_4, а також між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_6 були укладені договори поруки б/н, згідно умов яких останні взяли на себе зобов'язання за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 її боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором №K2U4GF00260562 від 11 травня 2005 року в повному обсязі таких зобов'язань.

Звертаючись з позовом позивач вказував на те, що 23.02.20015 року банком були направлені ОСОБА_2 та відповідачам ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6 повідомлення щодо дострокового виконання ними зобов'язань за кредитним договором № K2U4GF00260562 від 11 травня 2005 року внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань. Заборгованість останньої станом на 09 лютого 2015 року становила 235 005, 27 долари США.

У той же час, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не було взято до уваги те, що в 2010 році Вишгородським районним судом Київської області вже розглядалась цивільна справа №2-2803/10 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № K2U4GF00260562 від 11.05.2005 року та зустрічний позов ОСОБА_2 про розірвання договору і згідно рішення від 23.06.2010 року у первісному позові було відмовлено, зустрічний задоволено.

18.10.2010 року Апеляційним судом Київської області по справі №22-7689/2010 за скаргою позивача, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.10.2010 року скасовано в частині зустрічного позову в решті рішення залишено без змін.

09.01.2014 року Вишгородським районним судом Київської області було винесено рішення по цивільній справі №2-7/14 за позовом ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення за кредитним договором № K2U4GF00260562 від 11.05.2005року та за позовом про визнання кредитного договору недійсним. Позов ПАТ «Приватбанк» задоволено, зустрічний ОСОБА_2 залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2U4GF00260562 від 11.05.2005року у розмірі 125343,10доларів США, звернуто стягнення на будинок загальною площею 133,50та земельну ділянку, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н) від 11.05.2005 року ПАТ «Приватбанк» на прилюдних торгах;

За даним судовим рішенням заборгованість була розрахована банком за період 2005 -2012 роки.

Розрахунок заборгованості в справі № 752/5697/15 -ц також включає у себе зазначений період часу, що підтверджується копією позовної заяви в справі № 2 -7/14.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимог до поручителя.

Так, п.11 договором поруки б/н від 11 травня 2005 року встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань по кредитному договору. Кінцевий термін повернення кредиту - 09.05.2025 року.

Унаслідок порушення боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з порушенням відповідачем договірних зобов'язань по сплаті коштів за наданий йому кредит.

Отже, звернувшись до суду з позовом про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч.4 ст.559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати .

Саме така правова позиція була висловлена ВСУ у постанові від 07.09.2016 року у справі № 6 -691 цс 16.

Наявна в матеріалах справи позовна заява не містить у собі даних, які б вказували на інший період заборгованості, чи свідчили, що при зверненні з позовом у квітні 2015 року до суду ПАТ КБ „ПриватБанк" враховував зазначені вище рішення Вишгородського районного суду Київської області та апеляційного суду Київської області, відтак зазначив інший період заборгованості, що б давало підстави вважати, що письмова вимога банку про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів надіслана відповідачу ОСОБА_6 23.02.2015 року ( лист - вимога №30.1.0.0/2-860 від 23.02.2015 року) та подальше звернення до суду з позовом здійснено з дотриманням вимог ст. 559 ЦК України.

Позивач неодноразово повідомлявся про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, однак в судове засідання не забезпечив явку свого представника, як і не надав будь-яких пояснень щодо заявлених позовних вимог з урахуванням доводів апеляційної скарги.

Беручи до уваги час ухвалення судового рішення ( січень 2014 року) за яким банком було змінено час виконання договору, на думку колегії суддів подальше звернення позивача до поручителя ( квітень 2015 року ) відбулося поза межами шестимісячного строку, що свідчить про припинення поруки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заявлених до ОСОБА_6 підлягає скасуванню та постановлення в цій частині нового судового рішення за яким: Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 як поручителя відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 372, 374, 376, 381- 383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заявлених до ОСОБА_6,

та постановити в цій частині нове судове рішення за яким: Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 4019, 41 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови складено 05 липня 2018 року

Суддя - доповідач:

Судді: