ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 610/3468/16-ц

провадження № 61-12443св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтрільчукаВ. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 9 лютого 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Кокоші В. В., Кіпенка І. С., Шаповал Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з позовом про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 31 серпня 2005 року з нього на користь ОСОБА_5 стягнено аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку.

Постановою державного виконавця Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 11 березня 2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення з нього аліментів і за заявою стягувача державним виконавцем нарахована заборгованість за аліментами за попередні три роки у розмірі 63 195,80 грн.

Із нарахуванням заборгованості він не згоден, оскільки з 1997 року по серпень 2015 року він та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу і до березня 2016 року ОСОБА_5 виконавчий лист до примусового виконання не пред'являла.

Посилаючись на те, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок неподання без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, на підставі частини третьої статті 197 СК України просив суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 63 195,80 грн.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 1 грудня 2016 року, ухваленим у складі судді Носова Г. С., позов задоволено.

Звільнено ОСОБА_4 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_5 на неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 63 195,80 грн.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_4 від сплати аліментів не ухилявся, має постійне місце роботи, проте ОСОБА_5 звернулася до відділу державної виконавчої служби лише у березні 2016 року, що свідчить про відсутність потреби у стягненні аліментів. За таких обставин наявні підстави для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості на підставі частини третьої статті 197 СК України.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 9 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що у суду першої інстанції не було правових підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, оскільки частина третя статті 197 СК України виключена на підставі Закону № 1404-VIII від 2 червня 2016 року.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що частина друга статті 197 СК України містить інші підстави для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, зокрема, це є можливим, якщо заборгованість виникла у зв'язку з тяжкою хворобою платника аліментів або іншою обставиною, що має істотне значення.

У позові позивач посилався на те, що він від сплати аліментів не ухилявся, мав постійне місце роботи, проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю, що і є іншими обставинами, які мають істотне значення та підставою для звільнення від сплати заборгованості.

Тому апеляційний суд повинен був врахувати вказані обставини при ухваленні рішення та самостійно застосувати положення частини другої статті 197 СК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 197 СК Україниу редакції, чинній на час вирішення справи, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частину третю статті 197 СК України, яка передбачала право суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, виключено Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 2 червня 2016 року.

Судами встановлено, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 31 серпня 2005 року стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше мінімального розміру аліментів на дитину, визначеного законодавством, починаючи з 25 серпня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року видано дублікат виконавчого листа № 2-2809/2005 на виконання рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 31 серпня 2005 року.

Постановою державного виконавця Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26 квітня 2016 року під час примусового виконання виконавчого листа № 2-2809/2005, виданого 3 березня 2016 року Балаклійським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на дочку ОСОБА_6, звернуто стягнення на заробітну плату боржника.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 6 травня 2016 року встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1997 року по серпень 2015 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири.

24 травня 2016 року державним виконавцем Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області проведено розрахунок заборгованості за виконавчим листом № 2-2809/2005, виданим Балаклійським районним судом Харківської області 3 березня 2016 року, згідно з яким обчислено заборгованість за аліментами ОСОБА_4 за період з 1 лютого 2013 року по 1 лютого 2016 року в розмірі 63 195,80 грн.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, оскільки суд,встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення - без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, судом не встановлено.

Посилання заявника на те, що апеляційний суд повинен був дати оцінку обставинам, на які посилався позивач, на предмет наявності підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, передбачених частиною другою статті 197 СК України, є необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час вирішення справи, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

У позовній заяві позивач просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, посилаючись саме на те, що заборгованість виникла внаслідок непред'явлення ОСОБА_5 без поважної причини виконавчого листа до виконання.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 9 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

В. А. Стрільчук