Провадження № 22-ц/780/2685/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 10.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
з участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської РДА у місті Києві, Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей та сімї Вишгородської РДА в Київській області, Опікунська рада при Органі опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей та визначення способу участі у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської РДА у місті Києві, Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей, в обґрунтування якого, зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

27.07.2016 року відповідач здійснив на неї напад, наніс тілесні ушкодження, забрав у неї їхніх дітей та поїхав в невідомому напрямку. На місце події була визвана поліція, яка зафіксувала вчинення кримінального правопорушення.

03.08.2016 року позивач звернулася до Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві адміністрації із заявою про соціально правовий захист та визначення місця знаходження малолітніх дітей, нащо їй було рекомендовано звернутися до суду. У звязку із чим позивач звернулась до суду та просила з метою захисту життя та здоровя, визначити місце знаходження малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Згодом уточнивши свої позовні вимоги просила визначити місце проживання дітей разом із матірю ОСОБА_5, зобовязати Службу у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації провести обстеження житлово-побутових умов проживання дітей у батька ОСОБА_6 та надати позивачу висновок (акт обстеження), з метою захисту життя та здоровя дітей зобовязати Оболонське УП ГУНП в м. Києві кримінальну поліцію у справах дітей, визначити місце знаходження дітей, відібрати їх у батька та передати дітей матері.

Позивачка зазначила, що вона має постійне місце проживання, а саме винаймає житло у м.Фастові, але за потреби вона може укласти договір оренди житла у м.Вишгороді. На теперішній час є приватною особою підприємцем, та отримує постійний дохід, що дозволяє їй утримувати дітей. Відповідач постійно чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, можливості приймати участь у їх вихованні, постійно налаштовує дітей проти неї, та у визначені дні її зустрічей з дітьми, виїжджає з дітьми на відпочинок, або проводить зустрічі при обовязковій його участі, або участі його представника.

На теперішній час, вона та діти зазнають великих моральних страждань від відсутності можливостей спілкування, вона не має можливості у повній мірі реалізувати усю свою материнську любов, що спричиняє страждання усім. Після отримання висновків наданих службами у справах дітей та сімї, просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом з матірю ОСОБА_5.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_6 скористався своїм правом, передбаченим статтею 123 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент звернення, та подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дітей, просив визначити місце проживання дітей разом із ним.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що діти перебувають на його повному утриманні. На теперішній час, він разом з дітьми проживає у м.Вишгороді, син ОСОБА_9 навчається у школі «Інтелект», донька ОСОБА_8 відвідує приватний дитячій садок. Діти мають стійки соціальні звязку, як у школі та садочку, а також у відповідних кружках та за місцем проживання, у звязку із чим повторна зміна їх місця проживання може негативно вплинути на їх психологічний стан.

Діти добре ладнають, піклуються та допомагають одне одному, ніколи один від одного на тривалий час не розлучалися. Для допомоги по господарству і догляду за дітьми в окремій кімнаті у квартирі, яку винаймає ОСОБА_6 мешкає няня ОСОБА_10 Оскільки ОСОБА_6 є фахівцем з досвіду роботи в області інформаційних технологій і комунікацій, компютерного дизайну, фотографії, має стабільний та високооплачуваний дохід, що покриває всі витрати сімї та забезпечує всі потреби дітей, щодо належного харчування, освіти, відпочинку та догляду за станом здоровя.

В липні 2016 року, ОСОБА_6 дізнався про зраду дружини, після перегляду фото зображень та переписки у планшеті дружини, а також отримання смс повідомлень, а 19.07.2016 р. його колишня дружина таємно, без будь-якого попередження, злочинним шляхом викрала їх дітей та покинула їх місце постійного проживання, внаслідок чого він був змушений звернутися до правоохоронних органів, а після встановлення місця проживання дітей, він вважаючи умови їх проживання жахливими (занедбаний дачний будинок), забрав дітей та став проживати разом з ними у м.Вишгороді.

Діти дуже сильно переживали, у звязку із чим він організував проходження ними курсів у психологів, які після роботи з дітьми дійшли до висновків, що дітям краще проживати разом із батьком. Вважає, що саме з ним діти зможуть жити у гідних умовах, отримати необхідно освіту, мати може зустрічатися з дітьми, проводити відпочинок, але вважає, що все це повинно бути вирішено у судовому порядку. ОСОБА_5 мешкає окремо, винаймає житло у м.Фастові, не має постійних доходів та джерел для існування. Під час зустрічей з дітьми, не приділяє належної уваги їм, а лише використовує час для фотозйомок та образ на адресу батька дітей. У звязку із чим просив задовольнити його позовні вимоги та визначити місце проживання дітей разом із ним.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської РДА у місті Києві, Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей з ОСОБА_5 відмовлено.

Задоволено позовні вимоги ОСОБА_6.

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, з батьком ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 гривень.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач ОСОБА_6В, подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

При цьому зазначає, що місцевим судом проігноровано вимоги ст. 6 Декларації прав дитини та обєктивно не зясовано можливості проживання дітей разом з матірю. Вважає, що суд надав однобічну, упереджену оцінку доказам по справі на користь відповідача та безпідставно не врахував докази на користь позивача. Вказує на те, що батько особисто не займається вихованням дітей, а користується послугами няні ОСОБА_10, чим фактично надає перевагу у вихованні сторонній особі. Відповідач самочинно змінив місце проживання, місце навчання малолітніх дітей, регулярно не виконує рішень органу опіки та піклування щодо участі матері у спілкування та вихованні дітей, чинить перешкоди в цьому, застосовує методи фізичного впливу в присутності дітей, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві відповідач ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення - без змін, оскільки ОСОБА_6 приймає особисту участь у вихованні дітей, їх розвитку, навчанні, має достатній дохід для забезпечення дітей всім необхідним, з максимальним урахуванням інтересів дитини. Вказує, що відповідач не порушує розпоряджень виконавчого комітету Вишгородської міської ради та не перешкоджає побаченням дітей з матірю, тоді як сама позивачка вже двічі порушила встановлені години та умови зустрічей з дітьми. Так, на думку відповідача, сумнівним є і дохід позивачки, що може свідчити про неможливість належного утримання нею дітей. Відвідування церковних служінь позивачкою теж може перешкоджати їй дотримуватись розпорядку дня дітей. Вважає, що саме з батьком у дітей буде спокійне, сприятливе середовище для проживання та особистого розвитку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.12.2003 року було зареєстровано шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 46) який, 16.09.2016 року, на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва, було розірвано, рішення набрало законної сили (т. 1 а.с. 61).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (т. 1 а.с. 62-63).

ОСОБА_6 разом із дітьми згідно довідок № НОМЕР_2, № та № НОМЕР_3 від 08.11.2016 року є внутрішньо переміщеними особами з території м. Донецьк ( т. 6 а.с. 216-225) та наразі проживають в ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується договором оренди квартири за адресою м. Вишгород, пр.-т. Шевченка, 2-г кв. 432 (т. 8 а.с. 8-11).

ОСОБА_5 проживає окремо в АДРЕСА_1, що підтверджується договором оренди квартири від 20.07.2017 року ( т. 7 а.с. 2).

Рішенням Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 18 травня 2017 року № 129 було визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із їх батьком ОСОБА_6 (т. 6 а.с. 42).

Як вбачається з матеріалів справи з 2016 року ОСОБА_7 навчається у Вишгородській районній гімназії «Інтелект», а ОСОБА_8 відвідує дитячий навчальний заклад «Совушка».

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_5 від 27.10.2016 року, проведеного комісією у складі заступника начальника служби ССДС ОСОБА_11, директора ЦОД ОСОБА_12, спеціаліста ССДС ОСОБА_13, спеціаліста ЦС ССДМ ОСОБА_14, спеціаліста Вишгородської міської ради ОСОБА_15 на підставі заяви ОСОБА_6 з метою з'ясування умов проживання та виховання дітей за адресою: АДРЕСА_2, орендована квартира розміщена на десятому поверсі, десяти поверхового будинку, двохярусна, з усіма зручностями, з сучасним ремонтом відповідно умебльована, у дітей є багато місця для відпочинку, у ОСОБА_14 є місце для вивчення уроків. У найманому житлі проживають ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та няня. Батько дітей має великі доходи, має можливість і забезпечує дітей всім необхідним: житлом, одягом, взуттям, новітніми дорогими (розважальними іграми), навчанням. Мати дітей намагається встановити контакт з дітьми та батьком, однак ОСОБА_6 із застереженням відноситься до зустрічей мами з дітьми. У спілкуванні з дітьми зясовано, що діти не можуть висловити позицію щодо мами, весь час дивляться, що скаже батько (т. 4 а.с. 249).

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 21.02.2018 року складеного комісією у складі: начальника ССДС ОСОБА_16 та головних спеціалістів ССДС ОСОБА_17, ОСОБА_18 проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_5 за її заявою, у звязку із розглядом Вишгородським районним судом Київської області справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8. Перевіркою встановлено, що квартира складається з трьох кімнат, кухні, санвузла, коридору, двох балконів. В квартирі тепло, наявний сучасний ремонт, прибрано, речі розміщені на своїх місцях, є всі необхідні меблі. Для кожного із дітей є окрема кімната з особистим спальним місцем, в шафах наявні дитячі речі, які мати купує з її слів для дітей. Для розвитку дітей створені умови, є навчальний куточок з письмовим столом, книжковими полицями, наявні дитячі книжки, іграшки. Квартира відповідає санітарно гігієнічним нормам (т. 8 а.с. 36).

Згідно довідок виданої Вишгородською ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області від 10.10.2017 року № 1826/14/10-08-07-01-24 та від 25.01.2018 року № 85/14/10-08 ОСОБА_6, який здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності, відповідно до поданої декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2016 рік загальна сума доходу за звітний період становила 50 000, 00 гривень, загальна сума доходу за 2017 рік 681 800, 00 гривень (т. 7 а.с. 32, т. 8 а.с. 8).

Як вбачається з довідки виданої державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління ДВС у м. Києві № 8285/М/26-54-13-02-16 від 30.11.2017 року, довідкою про обігу та сальдо, книги обліку доходів (для платника єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість) ОСОБА_5 є фізичною особою підприємцем та має щомісячний дохід (т. 7 а.с. 195-200).

Крім того, як вбачається з договору про надання послуг фотографа від 05.12.2017 року укладеного між ТОВ «Глобал ОСОБА_19» та ОСОБА_5, остання надає послуги фотографа, за що отримує винагороду розмірі 10 000 гривень щомісячно. Строк дії договору з 05.12.2017 року до 04.12.2018 року (т. 7 а.с. 143-144).

Згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31.10.2017 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, на утримання малолітніх дітей, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2017 року до їх повноліття, тобто до 27.01.2026 року та 30.01.2030 року ( т. 7 а.с. 140-141). А також, згідно копій фіскальних чеків, квитанцій та накладних вбачається, що ОСОБА_5 приймає активну систематичну участь у вихованні та утриманні дітей.

З наданих до суду фотографій вбачається, що до розірвання шлюбу, подружжя ОСОБА_13 завжди спільно проводило час та відпочинок. На теперішній час, згідно наданих сторонами фотографій, діти дуже охайні, радісні, відвідують різноманітні міста України, батько займається організацією відпочинку та розвитку дітей не лише на вихідні дні, а і у світкові дні та під час канікул (т.4 а.с.40 99, 124-139, т.5 а.с.63-84. т.6 а.с.64-76, 178-183).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6, з яким проживають діти, забезпечує соціально побутові умови, інтелектуальний, моральний, духовний та фізичний розвиток дітей.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаться за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Крім того, суд першої інстанції зазначає, що в інтересах дытей буде забезпечення їх розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров'ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. theCzechRepublic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)».

Відповідно до частин першої та другої статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Під час судового засідання, судом першої інстанції, за участі психологів були надані пояснення ОСОБА_7, який пояснив, що він разом з сестрою ОСОБА_8 мешкає разом із батьком. Пояснив, що раніше вони мешкали разом із мамою, на теперішній час мама з ними не живе. Він дуже любить свою сестру ОСОБА_8, разом з татом вони постійно десь мандрують, тато купує цікаві іграшки та речі. Його улюбленою стравою є пельмені, які вони купують у магазині. У нього залишились негативні спогади коли мама його з сестрою вивезла до якось хатини, де було дуже брудно та він увесь час просився до батька та квартири у якій вони проживали родиною. На цій дачі, разом з ними мешкав сторонній чоловік. Крім того, він пригадує випадок коли мама його вдарила. Зараз йому дуже подобається проживати разом із татом, він намагається добре навчатися у школі, йому дуже подобається конструювати, у звязку із чим батько купує йому різноманітні конструктори. Дитина зазначила, що бажає проживати разом з татом, сестрою ОСОБА_8 та нянею, стосовно мами не заперечував щодо зустрічей.

Згідно інформації психолога Вишгородського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потрібно забезпечити психологічні комфорт, відчуття захищеності, не допускати психоемоційних перевантажень (т. 2 ас. 117).

Відповідно до протоколів психоконсультаційних досліджень, які були проведенні ТОВ «Медичний центр «Добробут дитинство» від 06.11.2016р., 13.11.2016р., 23.11.2016р., 27.11.2016р., 13.02.2017р. ОСОБА_7 та ОСОБА_8, були рекомендовані психокорекцій заняття з дитячим психологом, оскільки у дітей вбачався стан тривожності, стресу, покликаний труднощами у сімейній обстановці, що викликало тяжкі почуття у дітей, на час обстеження для дітей важлива близькість з батьком, особистість матері дітьми ігнорується та є болісною. Емоційна відстороненість та неприйняття материнської особи. В подальшому рекомендовано прояснити та вирішити, по можливості, внутрішні сімейні відносини, з чітким визначенням обстановки, що дасть можливість стабілізувати дітей в емоційному плані (т.2 а.с.185-198).

Згідно медичних довідок наданих ТОВ «Медичний центр «Добробут дитинство» діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8, пройшли повне обстеження та є здоровими (т.2 а.с.199-209).

Крім того, до суду було надано висновок №1/04-17 від 24.04.2017р. Міжнародного інституту глибинної психології центру психологічної експертизи та психодіагностики, згідно якого соціально-підтримуюче оточення для ОСОБА_7 та ОСОБА_8 утворюють їх батько ОСОБА_6, вони самі, стосовно одне одного як брат і сестра. ОСОБА_7 виявляє прихильність до батька, якість турботи якого забезпечила переживання ним почуття безпеки, надійності та впевненості у захисті батьком інтересів своїх дітей. Визначити до кого з батьків привязана ОСОБА_8 більшою мірою неможливо, оскільки дитина має привязаності до обох батьків. Жодних ознак, що дозволяють стверджувати про наявність впливу одного із батьків на формування негативної думки про іншого батька у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не виявлено. На момент проведення дослідження жодної з восьми ознак емоційного відчуження дитини за ОСОБА_20, наявність яких дозволяє стверджувати, що один з батьків впливає на дитину, формуючи певну думку про іншого, у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не виявлено. Основними індивідуально-психологічними особливостями ОСОБА_6 є високий ступінь батьківської залученості до життя своїх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, контакту з ними та відповідальності його як батька. Це буде сприяти переживанню стабільності, позитивно впливатиме на психічний розвиток, почуття психічного благополуччя й комфорту дітей (т.6 ас.7-26).

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матірю.

Декларація прав дитини від 20.11.1959 р., на принцип 6 якої останнім часом часто посилався в справах Верховний Суд України (зокрема, справі №6-2445цс16), не є міжнародним договором. Декларація прав дитини прийнята Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року та не передбачає будь-яких інших умов надання згоди на її обов'язковість державами-членами ООН. Згідно зі статтею 9 Статуту ООН Генеральна Асамблея складається з усіх членів Організації. У контексті міжнародного права такі документи як декларації міжнародних організацій відносяться до так званого «softlaw» і з формально-юридичної точки зору не є тим жорстким правом, яке зобов'язує державу діяти в певний спосіб.

Відтак, принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити безальтернативно й категорично таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі статті 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Під забороною розлучення дитини з своєю матірю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обовязковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Для гармонійного морального та психічного розвитку дітей необхідні стабільні умови проживання, відчуття захищеності, підтримка найближчих для них людей, якими вони вважають обох батьків.

Таким чином, вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши подані до суду документи, щодо особистостей батьків, умов їх проживання та отриманих доходів, суд першої інстанції дійшов висновку, що кожен із сторін є люблячим батьком та матірю, мають позитивні характеристики, належні умови проживання та доходи, але у той же час, суд враховуючи в першу чергу інтереси дітей, їх психоемоційний стан та привязаності, вважав за неможливе визначення окремого проживання брата та сестри.

Крім того, суд першої інстанції, враховуючи думку сина сторін, надані до суду документи, щодо психоемоційного стану дітей, з яких вбачається, що діти дуже болісно переживали, та переживають сімейні негаразди, але у той же час, більшу привязаність проявляють до батька, про що свідчать численні висновки спеціалістів, які ґрунтуються на поясненнях дітей, їх малюнках та враженнях та те, що починаючи з кінця 2016 року діти, які також є вимушеними переселенцями, мають постійне місце проживання у м.Вишгороді, ОСОБА_7 навчається у школі, в якій у нього вже є певні соціальні звязку (а саме друзі, він знає вчителів та для нього є знайомою обстановка), ОСОБА_8 відвідує приватний дитячий садок, на теперішній час батько подає документи на доньку до школи де навчається син ОСОБА_9, що також на думку суду, може позитивно вплинути на психоемоційний стан дівчинки, підстав для зміни місця проживання дітей, не вбачав.

Крім того, зазначав, що дослідженні в судовому засіданні докази, у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_6 є дбайливим батьком, усвідомлює повну відповідальність за життя, здоровя і безпеку своїх дітей, їх благополуччя є найвищим його пріоритетом у житті.

У той же час, питання щодо участі матері у вихованні та можливості спілкування з дітьми між батьками не вирішено, даних позовних вимог, під час судового розгляду, ОСОБА_5 заявлено не було, що позбавляє суд можливості вийти за межи заявлених вимог, у той же час, не позбавляє сторони вирішити це питання шляхом, найбільш наближеним для максимального захисту прав та інтересів їх дітей, а не власних бажань батьків.

Отже, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.141,142,150,151,155161 СК України, визнав необхідним визначити місце проживання дітей разом з батьком, що найбільше відповідатиме інтересам дітей, де з урахуванням взаємовідносин сторін створено всі необхідні умови для належного розвитку дітей, забезпечення всіх їх потреб та з огляду на саме бажання дітей проживати разом з батьком.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обгрунтоване рішення про задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову.

Частинами 1, 2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по суті правильно встановив, що обидва з батьків мають рівні права щодо своїх дітей, участі у їх вихованні та обидва можуть забезпечити дітям гідні умови проживання. При цьому, ухвалюючи рішення суд першої інстанції вырно взяв до уваги не тільки інтереси батьків у вирішення цього питання, а також особисту думку дитини сина ОСОБА_9, який досяг десяти років і має право її висловити. Крім того, суд першої інстанції на думку колегії суддів, вірно взяв до уваги висновки спеціалістів, які досліджували психо-емоційний стан дітей і вважають за необхідне уникнути зміни усталеного способу життя дітей та розлучення дітей один з одним.

Таких висновків колегія суддів дійшла виходячи з наступного.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Так, відповідно до положень ст.12 ч.1 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.89 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою, дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Національне законодавство теж закріплює відповідні положення. Так, згідно ст. 171 СК України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Тому, суд при вирішення справи повинен керуватися, перш за все, інтересами дитини, а не тільки доводами і запереченнями батьків. Ухвалювати рішення про відмову у позові можна лише з урахуванням усіх наявних доказів у справі, пересвідчившись у тому, що зміна місця проживання дитини завдасть більшої шкоди її інтересам, усталеному побуту, моральному, фізичному розвитку, ніж її залишення з тим з батьків, з ким вона проживає.

З матеріалів справи вбачається, що діти протягом тривалого часу (з липня 2016 року) проживають з батьком, прижилися у своєму середовищі, відвідують дошкільний та шкільний заклади, різноманітні гуртки, за дітьми здійснюється медичний догляд, у дітей є друзі, захоплення, діти мають сталі сімені зв»язки, вважають своє місце проживання постійним та комфортним.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінивши в сукупності, з дотриманням інтересів дітей, як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів дітей та прав батьків, думку дитини, що досягла необхідного віку та висновків спеціалістів з цього приводу, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке не може бути скасоване з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки фактично зводяться до того, що батько дітей чинить перешкоди у спілкуванні матері з дітьми.

Однак, на думку колегії суддів, створення перешкод у спілкуванні не може бути само по собі обов»язковою підставою для скасування рішення, зміни місця проживання дітей і визначення їх місця проживання з матір»ю, оскільки такий спір, повинен вирішуватися судом, відповідно до вимог ст. 159 СК України, а з такими вимогами ОСОБА_5 до суду не зверталася.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

ОСОБА_3