Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2018 Справа №607/14028/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої смертю потерпілого,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення в її корить витрат на поховання її матері у розмірі 4100 гривень та завданої їй унаслідок смерті матері моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень. Обґрунтовує позов тим, що 04 січня 2016 року близько 15 години 00 хвилин, відповідач ОСОБА_4, керуючи транспортними засобом марки «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Тернополі скоїв наїзд на матір позивача ОСОБА_5, яка переходила проїзну частину дороги. Внаслідок наїзду ОСОБА_5 тримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці дорожньо-транспортної пригоди. За даним фактом дорожньо-транспортної пригоди 04 січня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038. За результатами досудового розслідування, постановою старшого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 29 грудня 2016 року зазначене кримінальне провадження закрито, у зв»язку із відсутністю у діянні ОСОБА_4 складу кримінального порушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Разом із тим, у зазначеній постанові відмічено, що причиною настання ДТП були обставини, пов»язані із виходом пішохода ОСОБА_5, яка не впевнилась у відсутності небезпеки, із-за задньої частини зустрічного мікроавтобуса, що обмежував оглядовість, унаслідок чого водій ОСОБА_4 був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на неї. Відповідач ОСОБА_4 є власником зазначеного транспортного засобу. Позивач ОСОБА_3 на поховання своєї матері понесла витрати у розмірі 4100 гривень. Крім цього, в результаті смерті матері позивача, їй було також завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 200 000 гривень. Моральна шкода полягає в тому, що смерть матері завдала позивачу невиліковної душевної рани, оскільки вони щоденно піклувались одне про одну, жили однією сім'єю та відчували опіку, тепло, любов, ласку і турботу. Думки про смерть матері призводять до нестерпних страждань. У позивача порушився звичний ритм життя, оскільки вона постійно перебуває в жалю за найріднішою в її житті людиною - матір'ю. Добровільно відповідач понесених витрат на поховання та моральної шкоди позивачу не відшкодував. З цих підстав позивач просила стягнути з відповідача витрати на поховання ОСОБА_5 у розмірі 4100 гривень та завдану їй унаслідок смерті матері моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити із мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що мати позивача ОСОБА_5 внаслідок своєї необережності вийшла на проїзджу частину автомобіля, через що відбулась дорожньо-транспортна пригода та відповідач ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на зазначеного пішохода.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Як вбачається із постанови старшого слідчого про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2016 року, 04 січня 2016 року близько 15 год. водій ОСОБА_4 керував автомобілем марки «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Тернополі та рухаючись автомобільною дорогою «Обхід м.Тернополя» від вул..Л.Курбаса в напрямку вул..Тектильної, навпроти будинку №6А вул..Тернопільської с.Гаї-Гричинські Тернопільського району, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5, яка переходила проїзну частину дороги, поза межами пішохідного переходу. Внаслідок наїзду ОСОБА_5 від отриманих травм загинула на місці пригоди. Досудовим розслідуванням встановлено, що причиною настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди були обставини, які пов»язані з виходом пішохода ОСОБА_5, яка не упевнилась у відсутності небезпеки, із за задньої частини зустрічного мікроавтобуса, що обмежував оглядовість , в порушення п.п.4.8, 4.10, 4.14 «а» ПДР України, унаслідок чого водій автомобіля «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_4 був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на неї. Таким чином, у діянні водія автомобіля «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 досудовим розслідуванням не встановлено порушень вимог правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв»язку із настанням ДТП, чи призвели до виникнення даної ДТП, тобто відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Враховуючи наведені обставини, слідчим постановлено - кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 04.01.2016 року закрити, на підставі п.1 ст.284 КПК України, у зв»язку із відсутністю в діянні водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11 січня 2016 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (актовий запис №56), ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_3 є дочкою померлої унаслідок ДТП, ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 10 січня 1975 року, видане Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, та свідоцтво про шлюб (повторним) серії НОМЕР_4 від 09 квітня 2013 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

Як убачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер НОМЕР_1 його власником є відповідач ОСОБА_4.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Судом установлено що власником автомобіля «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок наїзду якого на ОСОБА_5 настала її смерть, є відповідач ОСОБА_4, а тому відповідно до закону на нього покладається обов'язок із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_3 понесла витрати на поховання ОСОБА_5 та пов'язані із цим ритуальні послуги у розмірі 4100 гривень, що підтверджується товарним чеком від 05 січня 2016 року, виданим фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. До моральної шкоди відноситься: фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, душевні страждання особи у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам які проживали однією сім'єю.

В силу вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 7 своєї постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 Цивільного кодексу України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

З наявних у справі доказів, а саме постанови про закриття кримінального провадження від 29.12.2016 року, убачається, що ОСОБА_5 допустила в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді необережність, внаслідок свого переходу проїзджої частини дороги, не упевнилась у відсутності небезпеки за задньої частини зустрічного мікроавтобуса, що обмежував оглядовість, порушивши при цьому вимоги п.п 4.8, 4.10, 4.14 »а» ПДР України, що підтверджено постановою про закриття кримінального провадження.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує душевні страждання, яких позивач зазнала у зв'язку з смертю матері, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвели до зміни її стану морально-психологічного стану, а також втрату для неї близької людини, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач та належить йому на праві власності.

З урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, у постанові від 20 січня 2016 року в справі 6-2808цс15.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення в її корить витрат на поховання ОСОБА_5 у розмірі 4100 гривень та завданої їй унаслідок смерті її матері моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З цих підстав з відповідача ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути 1409,60 гривень судового збору.

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої смертю потерпілого - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4100 (чотири тисячі сто) грн. 00коп. витрат пов»язаних із похованням потерпілої ОСОБА_5, а також 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої смертю потерпілої ОСОБА_5.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь держави 1409 (одну тисячу чотириста дев»ять) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 17 червня 2018 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан