У Х В А Л А

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 741/605/17

провадження № 61-15907св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_8 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2017 року у складі судді Киреєва О. В. та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 15 березня 2018 року у складі колегії суддів: Вінгаль В. М., Губар В. С., Онищенко О. І.,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому просив:

- визнати його особистою приватною власністю будинок АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 вересня 2004 року;

- усунути йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення з нього відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 вересня 2004 року, у якому проживав зі своїми батьками до одруження.

З 09 листопада 1991 року до 03 липня 2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_5, від якого мають двох дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Після розлучення та створення ним у 2015 році нової сім'ї відповідачі почали перешкоджати йому у користуванні та володінні власністю, вчиняють щодо нього та його родичів протиправні дії, у зв'язку з чим він змушений був звертатися до правоохоронних органів.

Зазначав, що відповідачі мають власний будинок АДРЕСА_1, проте проживають у спірному, при цьому участі в його утриманні та ремонті не беруть, комунальні платежі не сплачують, довели його до занедбаного стану, чим створюють йому перешкоди у користуванні власністю.

Систематичне порушення відповідачами правил сумісного проживання, псування жилого приміщення призвело до неможливості спільного проживання з ними в одному будинку.

Посилаючись на вищенаведені обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2017 року, залишеним без зміни постановою апеляційного суду Чернігівської області від 15 березня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із відсутності підстав для повторного визнання спірного житлового будинку особистою приватною власністю ОСОБА_4, який вже є його власником на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 вересня 2004 року, та недоведеності останнім систематичного руйнування чи псування його відповідачами, використання не за призначенням або систематичного порушення правил співжиття.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_8 просять скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, частини першої статті 57 СК України, статей 387, 392 ЦК України, статті156 ЖК Української РСР, та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх представник ОСОБА_9 подали відзив, у якому просять залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначають, що суди всебічно, повно, об'єктивно дослідили обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскаржень неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення ні процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ухвалив:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання житлового будинку особистою власністю та усунення перешкод у його користуванні шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О.Антоненко

В. І.Крат