Справа № 211/4703/17
Провадження № 2/211/1183/18
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
11 липня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом зазначивши, що він з 18 серпня 2001 року по 22 травня 2014 рік перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2015 року з його заробітної плати стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, однак з 2015 року донька ОСОБА_4 проживає разом з ним за адресою його мешкання та перебуває на його утриманні. Для виховання та розвитку дитини створені всі належні умов, тому враховуючи відсутність підстав для стягнення з нього аліментів, просить суд припинити стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ухвалою суду від 17 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.
Заочним рішенням суду від 07 листопада 2017 року позов задоволено, припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.04.2015 року, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.
Ухвалою суду від 30 березня 2018 року за заявою відповідача ОСОБА_2 заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів скасовано.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в позові, суду пояснив, що на даний час донька ОСОБА_4 проживає з матірю, тому він не відмовляється від сплати аліментів, однак просить припинити їх стягнення з 01 січня 2018 року по сьогоднішній день.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позов не визнали, відповідач суду пояснила, що близько двох років ОСОБА_4 проживала у її матері по пр. Гагаріна, 71/49 м.Кривого Рогу, однак весь той час отримані аліменти від ОСОБА_1 вона витрачала на утримання доньки. Батько дитини проживає у Військовому містечку-33 та ніколи фактично по пр.Гагаріна, 71/49 не проживав, а лише навідувався до дітей.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та інші докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10 копія свідоцтва про народження).
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 05.05.2015 року, зменшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей з 1/3 частини до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 8-9 копія рішення).

Згідно ст. 180 СК Ук5раїни, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

При розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Зі змісту статей 179 - 181 Сімейного кодексу України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає їх на дитину.

Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільненні від них.

Частиною 1 статті 273 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Відповідно до розяснень, наданих у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Позивачем в судовому засіданні заявлено вимогу про припинення стягнення аліментів з 01.01.2018 р., без належного обґрунтування причин саме такої позиції. Однак вказана заява не може бути прийнята судом, оскільки заявлена не у передбаченій ч. 3 ст. 49 ЦПК України письмовій формі та з порушенням строків, встановлених ч.ч.2,3 ст. 49 ЦПК України.

Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що у вказаний ним в позовній заяві період він дійсно фактично проживав ІНФОРМАЦІЯ_4, донька перебувала на його безпосередньому утриманні та стягувані з нього аліменти не спрямовувалися відповідачкою на утримання дитини. Копія акту від 12.07.2017 р., що міститься в матеріалах справи (а.с.7), спростовується наданим відповідачкою актом від 24.02.2018 р. (а.с.31) та показами сторін, відповідно до яких їх донька проживає з матірю відповідачки, однак не з позивачем.

Слід також зазначити, що відповідно до положень ст.186 СК України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів на дитину. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Однак вимоги щодо нецільового використання коштів відповідачкою відповідно до ст. 186 СК України, позивач за не заявляв.

Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 173, 180, 273 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 137, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.07.2018 р.

Суддя Д.М.Ніколенко