АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, третя особа Національний банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, третя особа Національний банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, третя особа Національний банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року по справі № 201/17333/15-ц пр. №2/201/1359/2016 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, третя особа Національний банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обємі.

Відзивів на апеляційну скарги ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року від інших учасників справи до суду не надходило.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №IFWWGA00000042 про отримання кредиту у сумі 30 000 доларів США, виходячи із 0,92% на місяць.

16 липня 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про надання інформації, стосовно чи відбулось відступлення прав вимоги за договором №IFWWGA00000042, про стан заборгованості за даним договором тощо.

З листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 31 липня 2015 року на запит представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вбачається, що відступлення права вимоги за договором №IFWWGA00000042 від 11 грудня 2007 року не відбувалось; для отримання відомостей про стан заборгованості за зазначеним договором ОСОБА_2 необхідно звернутись до обслуговуючого відділення ПАТ КБ «Приватбанк» та замовити довідку про стан поточної заборгованості та виписки з відображенням всіх внесених платежів; Банком також було надано документ, який підтверджує видачу кредиту за договором №IFWWGA00000042, а саме меморіальний ордер № 1 від 17 грудня 2007 року. Щодо надання внутрішньобанківського положення про кредитування, яке діяло на дату укладання договору№IFWWGA00000042 та повідомлення чи надавалась заявка про продаж валюти, надання відомостей за продажем банк відмовив у задоволенні вказаної вимоги, оскільки дана інформація не належить до надання клієнтам.

Відповідно дост. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» на запит представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 від 16 липня 2015 року було надано повну та вичерпну відповідь.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_4