Ухвала

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 761/33744/15-ц

провадження № 61-7101зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О.В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: Держава Україна в особі Національного банку України, Держава Україна в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року у складі судді Маліновської В. М., ухвали Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Волошиної В. М., Слюсар Т. А., Котули Л. Г., та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Ткачука О. С., Висоцької В. С., Гримич М. К., у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Держави Україна в особі: Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі: Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної казначейської служби Українипро визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що у ТОВ КБ «АРМА» були розміщені вклади, у період дії договору у ТОВ КБ «АРМА» введено тимчасову адміністрацію. У подальшому, з метою захисту своїх прав та інтересів щодо права на повернення вкладів, отримання процентів та відшкодування інфляційних втрат вони двічі звертались до суду. У першому судовому провадженні на їх користь стягнуто суми вкладів, проценти та інфляційні втрати до дня ухвалення рішення у справі. Додатковим рішенням вирішено питання про стягнення судових витрат. Частково виконавши рішення суду, банк відмовив їм у виплаті інфляційних втрат, вважаючи їх такими, що не входять до складу грошового зобов'язання та такими, що мають бути виплачені згідно із установленою черговістю (7 черга). У другому судовому провадженні на їх користь стягнуто проценти та інфляційні втрати за період із дня ухвалення рішення у першому спорі по день початку ліквідації банку. Проте, зазначене рішення боржник не виконував.

Посилаючись на викладене позивачі просили визнати незаконною бездіяльність органів судової влади України щодо розгляду упродовж розумного строку цивільних справ № 2-3975/09 та № 2-5215/10 за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ТОВ КБ «АРМА»; визнати незаконною бездіяльність Національного банку України в особі прирівняних за своїм статусом до його представників ліквідаторів ТОВ КБ «АРМА» Славкіної М. А. і Павлиної А. Ю., та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у виконанні на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2009 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2010 року і додатковим рішенням цього суду від 23 грудня 2010 року, та рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2011 року; зобов'язати Державну казначейську службу України списати з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_3 28 246,31 грн, a на користь ОСОБА_4 6 356,77 грн, а також у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 36 781,05 грн, а на користь ОСОБА_4 36 781,05 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року відмовлено у відкритті провадження.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив із того, що спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства з посиланням на те, що фактично позивачами оскаржується бездіяльність Національного банку України. Крім того, вказано, що однією із вимог позивачів є визнання бездіяльності судової влади, проте у суб'єктному складі відповідачів жоден орган судової влади не зазначений.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2016року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та передаючи питання на новий розгляд до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що саме по собі зазначення у справі відповідачем Держави Україна в особі Національного Банку України не є вирішальним критерієм розмежування підвідомчості спору між судами та не змінює характер правовідносин. Право визначити особу, відповідальною за вимогами позивачів, належить самим позивачам. Суду першої інстанції необхідно уточнити зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, визначити, з яких правовідносин виник спір, зокрема, в чому полягає незаконність дій (бездіяльності) (окремо кожного з відповідачів, підстави відшкодування матеріальної шкоди саме за рахунок Держави Україна, яка є особливим суб'єктом цивільного судочинства, та в залежності від встановленого вирішити питання щодо юрисдикції цього спору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року закрито провадження у частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Свою ухвалу суд першої інстанції обґрунтовував тим, що спір у частині Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є публічно-правовим, а отже має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суд першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення судів першої й апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив із того, що суди дійшли обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині вирішення позовних вимог про визнання бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невжиття дій для виконання судового рішення незаконною, оскільки цей фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У червні 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року з передбачених пунктом 2, частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції, викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як приклади неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права надано постанови Вищого господарського суду України від 18 квітня 2017 року (справа № 903/1024/16), від 24 квітня 2017 року (справа № 910/12417/16), від 27 квітня 2017 року (справа № 910/18085/16), від 03 травня 2017 року (справа № 922/3107/16), від 13 червня 2017 року (справа № 910/19789/16), від 15 червня 2017 року (справа № 922/3108/16), рішення Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2017 року (справа № 826/6527/16) та від 31 травня 2017 року (справа № 821/794/16), ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року (справа № 754/6407/15-ц) та постанову Верховного Суду України від 15 травня 2017 року (справа № 758/11078/14-ц).

Ухвалою судді Верховного Суду України від 06 липня 2017 року відкрито провадження у справі за вищезазначеним позовом та витребувано матеріали справи.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 11 липня 2017 року доручено Голові Науково-консультативної ради при Верховному Суді України підготовку відповідними фахівцями науково-консультативної ради у строк до 01 серпня 2017 року наукового висновку щодо одних і тих самих норм права, які неоднаково застосовані судами касаційної інстанції у подібних правовідносинах у вказаній справі.

26 серпня 2017 року справа надійшла до Верховного Суду України.

07 вересня 2017 року до суду надійшов науковий висновок доктора юридичних наук, члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді України Кота О. О.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Верховним Судом України зазначену справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Такий висновок Верховного Суду ґрунтується на наступному.

У заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_3, ОСОБА_4 просить переглянути зазначені судові рішення з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм процесуального права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, зокрема цивільної, господарської та адміністративної.

Згідно з частиною другою статті 360-2 ЦПК України 2004 року якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України якщо цивільна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності дією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, така справа після її отримання Касаційним цивільним судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Cyду.

Ураховуючи викладене, справу необхідно передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтею 360-2 ЦПК України2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Держави Україна в особі: Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик