АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5320/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління по м. Києву і Київській області Філія Акціонерного товариства «Ощадбанк» про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів,та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Притули Н.Г., -

встановила:

ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що банком неналежним чином виконуються умови, укладеного 25 листопада 2015 року між ними договору № 128910526 на вклад «Пенсійний».

Просив зобов'язати Головне управління по м. Києву і Київській області Філія Акціонерного товариства «Ощадбанк» виконати умови договору №128910526 на вклад «Пенсійний» від 25 листопада 2015 року, нарахувати суму депозиту, стягнути моральну шкоду та витрати на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник ПАТ «Ощадбанк» проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банком належним чином виконуються взяті на себе зобов'язання за договором, а тому відсутні підстави для зобов'язання банку вчинити певні дії та відшкодувати моральну шкоду.

Проте повністю погодитись із висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір №128910526 на вклад «Пенсійний».

Відповідно до п. 1.1. договору вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 кошти в сумі 200грн 00 коп.

Строк: на 18 місяців.

Відсоткова ставка:19,5% річних.

День повернення депозиту:25 травня 2017 року.

Згідно п. 2.4 договору поповнення рахунку безготівковим шляхом може здійснюватися шляхом перерахування коштів з власного поточного / власного вкладного (депозитного) рахунку або шляхом перерахування з поточного рахунку іншої фізичної особи.

Відповідно до п. 3.3.1. договору банк зобов'язується повернути депозит шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 або шляхом видачі готівкою та сплатити нараховані проценти, обумовлені договором, шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 або шляхом видачі готівкою.

Позивачем внесено на рахунок 200 грн 00 коп., згідно квитанції від 25 листопада 2015 року.

В подальшому позивач рахунок не поповнював.

25 листопада 2015 року ОСОБА_1 підписав довгострокове доручення вкладника на списання коштів, за яким він доручив установі Ощадбанку №ТВБВ № 1002526/0032 філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», починаючи з 25 листопада 2015 по 26 травня 2017 щомісячно списувати з його рахунку № НОМЕР_3, відкритого в цій установі Ощадбанку згідно з договором №1824087 від 07 жовтня 2013 в сумі 6 500 грн 00 коп. на поповнення вкладу №128910526 згідно ДУ від 25 листопада 2015 року на рахунок НОМЕР_4 з рахунку № НОМЕР_3.

Обґрунтовуючи поданий позов ОСОБА_1 зазначив, що банком не виконуються умови договору, оскільки будь-яких нарахувань за договором від 25листопада 2015 року на вклад «Пенсійний» банк не здійснює.

Заперечуючи проти позову, банк зазначив, що у довгостроковому дорученні зазначений рахунок № НОМЕР_3, на який кошти взагалі не нараховувались. А тому підстав вважати, що банком неналежним чином виконуються взяті на себе зобов'язання немає.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За положеннями статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Встановлено, що між сторонами укладено договір № 128910526 на вклад «Пенсійний».

З виписки по рахунку № НОМЕР_5, що 25 листопада 2015 року на нього зарахована сума 200грн 00 коп.

25 листопада 2015 року ОСОБА_1 підписав довгострокове доручення вкладника на списання коштів.

В даному довгостроковому дорученні позивач доручив банку щомісячно списувати з його рахунку № НОМЕР_3 кошти в сумі 6 500 грн 00 коп. на поповнення вкладу № 128910526 згідно ДУ від 25 листопада 2015 року на рахунок № НОМЕР_1.

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_3(рахунок, з якого за умовами довгострокового доручення мали списуватись кошти), на вказаний рахунок кошти не зараховувались взагалі.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, пенсійне забезпечення позивача зараховувалось на рахунок № НОМЕР_6.

Утім в довгостроковому дорученні не був зазначений цей рахунок, а зазначено інший - № НОМЕР_3, на який кошти не надходили, а відтак не могли списуватись банком на поповнення вкладу.

Будь-яких доказів про оспорення позивачем укладених правочинів матеріали справи не містять.

Таким чином підстав вважати, що банком неналежним чином виконуються взяті на себе зобов'язання, немає.

В цій частині судом правильно встановлені фактичні обставини та вірно застосовані норми матеріального права.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав необґрунтованими ці вимоги, оскільки банком належним чином виконуються вимоги за договором банківського вкладу.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини, а умови договору № 128910526 на вклад «Пенсійний» не передбачають можливість відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині мають бути залишені без задоволення саме з цих підстав, а не з підстав належного виконання банком своїх зобов'язань за договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком не виконуються взяті на себе зобов'язання за договором банківського вкладу, колегія суддів відхиляє, оскільки судом, на підставі належної оцінки представлених сторонами доказів, встановлені протилежні фактичні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністьвисновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду від 25 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди постановлено з неповним з'ясуванням обставин справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в позові з інших підстав.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 липня 2018 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: Г.М. Кирилюк

І.М. Рейнарт