Номер провадження: 22-ц/785/577/18
Номер справи місцевого суду: 501/2937/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Урум Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Чорноморська міська рада Одеської області

розглянув в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 липня 2017 року у складі судді Пушкарського Д.В.,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до Чорноморської міської ради Одеської області про визнання права власності на реконструйоване нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 посилаючись на унеможливлення отримання документів на реконструйоване майно у внесудовому порядку.

Чорноморська міська Одеської області рада звернулася із зустрічним позовом з вимогою зобов'язати ОСОБА_2 за свій рахунок привести самовільно реконструйовану будівлю магазину-ресторану під магазин з офісними приміщеннями до первісного стану, згідно із проектною документацією.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на реконструйовану будівлю магазину з нежитловими приміщеннями та апартаментами загальною площею 770,9 кв.м., що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2

У задоволенні позовних вимог Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Чорноморська міська рада Одеської області, подала апеляційну скаргу, якою просить рішення скасувати, ухвалити нове. За доводами апеляційної скарги Чорноморська міська рада Одеської області та її представник повістку про виклик до суду на 10 липня 2017 року не отримували і не були повідомленні належним чином про час та місце розгляду справи; відповідно до договору оренди землі №3 від 11.01.2013 року ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0325 га для реконструкції та обслуговування магазину-ресторану, що згідно до проектної документації, зареєстрованої в Державній архітектурно-будівельній інспекції України становить 542,12 кв.м. загальної площі, а відповідно до технічного паспорту загальна площа будівлі складає 770,9 кв.м., з чого виходить висновок про самочинних 262,8 кв.м.; з висновками експерта ознайомленні не були і не мали змогу задати питання експертові; судом не надано правової оцінки доказів наведених в зустрічному позові; особа не може отримати право власності на самочинне будівництво нерухомого майна; знесення нерухомості можливе у разі, якщо неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 квітня 2011 року є власником нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14), та витягом про державну реєстрацію прав від 21.06.2011 року (а.с.15).

ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі № 47 від 17 травня 2016 року є користувачем земельної ділянки, площею 0,0325 га несільськогосподарського призначення, із земель житлової та громадської забудови (кадастровий номер АДРЕСА_3), на якій знаходиться спірна будівля.

Відповідно до п. 5 договору оренди землі, земельна ділянка передана в оренду - для реконструкції та обслуговування магазину-ресторану.

На підставі декларації Державної архітектурної інспекції України від 26.08.2014 року про початок виконання будівельних робот, ОСОБА_2 здійснив реконструкцію будівлі магазину-ресторану під будівлю магазину з нежилими приміщеннями та апартаментами (а.с.19, 20).

ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на будівлю магазину з нежилими приміщеннями та апартаментами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-33).

Згідно висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи № 815/2017 від 03.07.2017 року (а.с.231-236), будівля магазину з нежитловими приміщеннями та апартаментами, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідає вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва.

Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил встановлено, що замість будівництва двохповерхової будівлі ОСОБА_2 зведено третій поверх, який не передбачений проектом (а.с.68-69).

Через здійснення самочинного будівництва ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності.

Задовольняючи позов про визнання права власності, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені фактичні обставини є підставою для задоволення вимог, і визнання права власності є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, виходячи з наступного.

Встановлено судом, що реконструкція будівлі відбувалася на підставі проекту, однак площа забудови через утворення третього поверху збільшена, відтак реконструкцію слід вважати самочинною.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно ч. 3 ст. 376 ЦК України,право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно ст. 15 ЦК України,кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно до п.п.9,12 Постанови ВССУ №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону №2780-ХІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване майно, суди зобов'язані встановлювати всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Вбачається зі справи, що ОСОБА_2 не звертався до компетентного державного органу про прийняття реконструйованої забудови до експлуатації, суд першої інстанції на такі вимоги закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права.

Крім того, рішення суду ухвалене за відсутністю сторін і відомості про належне сповіщення про час та місце розгляду справи відсутні (а.с.237), що вказує на обґрунтованість доводів апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності сторони без повідомлення та порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч.3ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь - якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню із ухваленням нового по суті справи.

Ненадання доказів на підтвердження факту звернення до компетентного державного органу про прийняття реконструйованої будівлі до експлуатації є перешкодою для вирішення питання про визнання права власності в судовому порядку, тому вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності задоволенню не підлягають.

За приписами ч.7ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно експертного дослідження від 03.03.2017 р. реконструйована будівля з розташованими на третьому поверсі приміщеннями відповідає вимогам нормативно - правових актів в сфері будівництва, основні будівельні конструкції знаходяться у доброму технічному стані та відповідають вимогам безпечної експлуатації, для прийняття об'єкту до експлуатації необхідно завершити всі будівельні роботи (а.с.179-186).

Висновком судової будівельно - технічної експертизи від 03.07.2017 р. визначено, що будівля відповідає нормативно - технічним вимогам ДБН 360-92; В.2.2-9.2009; В.2.2-23-2009; В.2.2-20-2009; В1.1.7-2002; В.2.6-14-97; В.1.1-12:2-14; СОУ ЖКГ 75.11-35077234.0015:2009, недоліками слід вважати: відсутність декларації на виконання робіт та наявність пандуса на одному з входів до будівлі, розмір вхідного тамбура, висота приміщень надземного 2-го поверху, який менше 3 метрів, відсутність системи автоматичної пожежної сигналізації (а.с.231-236,т.1).

Згідно до п.25 Постанови ВССУ №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно - технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта, не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Надані докази на підтвердження факту здійснення будівництва свідчать про те, що позивачем збільшено площу забудови за рахунок добудови 3-го поверху без виходу за межі розміру будівлі, на яку у ОСОБА_2 з 2011 року існує право власності, та без виходу за межі наданої у користування земельної ділянки.

В свою чергу, встановлена судовим експертом невідповідність будівлі вимогам технічних норм і правил, виходячи зі змісту висновку судового експерта, не є наслідком влаштування 3-го поверху поза межами проекту, що є предметом спору, не носить характеру істотного порушення норм і правил, оскільки може бути усунена в процесі добудови, зокрема шляхом влаштування пандусу, влаштування пожежної сигналізації тощо.

Доказів на спростування викладеного у висновку судової експертизи, або доказів про наявність істотних порушень будівельних норм і правил, невідповідності санітарно-технічним вимогам, порушень прав інших осіб, позивачем за зустрічним позовом не надано.

Доводи про те, що Чорноморська міська рада Одеської області не була ознайомлена з висновком і не могла задати питання експерту підставою для того, щоб виключити його як доказ бути не може, оскільки відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що рішення у суді першої інстанції ухвалене за відсутності представника, проте протягом перебування справи в суді апеляційної інстанції в жодне судове засідання представник ради не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи неодноразово, не був позбавлений можливості заявити відповідне клопотання на стадії апеляційного розгляду, відтак на власний розсуд обрав спосіб участі у справі і межі доказування, тому спір вирішено в межах наданих доказів.

В матеріалах справи наявне звернення мешканців будинку АДРЕСА_1 на адресу депутата міської ради про те, що вони заперечують проти будівництва будь - якої будівлі і на місці занедбаної будівлі бажають влаштувати місце для відпочинку (а.с.63,64,65 т.1), однак такі звернення не можуть бути підставою для задоволення позову про знесення одного з поверхів будівлі - приведення у стан відповідно до проекту, бути ознакою порушення прав інших осіб, оскільки свідчать про незгоду з самим фактом існування об'єкта забудови, а не реконструкцією поза межами проекту.

Водночас, будівля перебуває у власності ОСОБА_2 з 2011 року, Чорноморською міською радою Одеської області земельну ділянку ОСОБА_2 надано у користування для реконструкції та обслуговування магазину - ресторану, відтак питання цільового призначення вирішено, і питання про знесення будівлі як об'єкту не є предметом спору, предметом спору є влаштування третього поверху в межах проекту на реконструкцію об'єкту, який вже перебуває у приватній власності.

Факт притягнення до відповідальності за невиконання приписів про усунення порушень не спростовує обов'язку доказування наявності обставин, передбачених ч. 7 ст. 376 ЦК України.

З врахуванням викладеного, в межах наданих доказів відповідно до ст.81 ЦПК України, задоволення позову при таких фактичних обставинах та вимогах закону унеможливлене, тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Чорноморської міської ради Одеської області задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Чорноморської міської ради Одеської області про визнання права власності відмовити.

В задоволенні позову Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_2 про зобов'язання привести самочинно реконструйовану будівлю у первісний стан відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: