АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/4651/2018 Головуючий в 1 інстанції - Рибак М.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила збільшити розмір додаткових витрат на дитину, визначений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року, з 1000 грн. до 5000 грн. щомісячно. Крім того, просила стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дитини, пов'язані з відпочинком останньої в оздоровчих таборах у 2014-2016 р.р., у розмірі 25 310 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина - ОСОБА_4. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, а також стягнуто додаткові витрати на дитину у розмірі 1000 грн. щомісячно. Вважаючи, що з моменту ухвалення зазначеного рішення суду потреби дитини у додаткових витратах значно зросли, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 5000 грн. щомісячно, а також в частині позовних вимог про відшкодування витрат на оздоровчі табори в 2014-2015 роках.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2017 року скасовано ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 5000 грн. щомісячно, а питання в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В решті ухвалу залишено без змін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року позов задоволено частково. Збільшено розмір додаткових витрат на дитину, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 1000 грн. до 2000 грн., починаючи з 04.07.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить зазначене рішення суду скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Посилається, на те, що суд першої інстанції, вірно визначившись з характером спірних правовідносин, належним чином не дослідив розрахунок додаткових витрат на дитину. Скаржник вважає, що розмір додаткових витрат в 1000 грн., що встановлений рішенням суду про стягнення аліментів, є достатнім, а підстави для його збільшення - відсутні.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Таким чином, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що провадження у справі в частині відшкодування витрат на оздоровчі табори в 2014-2015 р.р. ухвалою суду першої інстанції закрите, колегія суддів не вбачає за можливе переглядати справу в апеляційному порядку у зазначеній вище частині.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові, з таких підстав.

Так, за змістом ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, зазначеним вище вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2001 року по грудень 2014 року.

Від шлюбу мають спільну дитину - неповнолітнього сина ОСОБА_4, який перебуває на вихованні та утриманні матері.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, а також стягнуто додаткові витрати на дитину у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Вважаючи, що з моменту ухвалення зазначеного рішення суду потреби дитини у додаткових витратах значно зросли, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вважав позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на навчання дитини в музичній школі, заняття іноземними мовами та оздоровлення - обґрунтованими.

Проте повністю з таким висновком суду колегія погодитися не може, з огляду на наступне.

Так, за положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини

Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, законодавець пов'язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що витрати на оплату комунальних послуг, придбання одягу, шкільної форми, канцелярських виробів, підручників, продуктів харчування та інших побутових товарів не викликані особливими обставинами, не пов'язані з розвитком конкретних здібностей дитини(творчих, спортивних тощо), а тому не є додатковими в розумінні ст. 185 СК України.

Зазначені витрати є повсякденними та охоплюються питанням стягнення аліментів, які відповідач зобов'язаний сплачувати згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що позовні вимоги про відшкодування витрат на оздоровчі табори за 2016 рік не підлягають задоволенню, оскільки указані вимоги вирішуються сторонами в судовому порядку в межах окремих спорів, зокрема рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року стягнуто з відповідача на користь позивача кошти за оздоровлення неповнолітнього сина у оздоровчому комплексі «Маяк» з 18 по 29 липня 2016 року.

Щодо вимог про стягнення додаткових витрат в частині навчання дитини в музичній школі та занять іноземними мовами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно копії довідки від 01.11.2016 року № 113, яка видана Дитячою школою мистецтв ім. С. Турчака, зазначено, що ОСОБА_4 дійсно навчається в Київській дитячій школі мистецтв ім. С. Турчака у 6 класі на фортепіанному відділі: вартість навчання у 2015-2016 н.р. становила 180 грн. на місяць, благодійний внесок у фонд школи - 250 грн., вартість навчання у 2016-2017 р.н. становить 230 грн. на місяць, благодійний внесок у фонд школи -250 грн. /а.с.83/.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4 додатково займається вивченням іноземних мов(англійської та німецької), а вартість одного заняття коштує 250 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що не підлягають стягненню з відповідача, як додаткові витрати, благодійні внески, сплачені позивачем у фонд музичної школи.

Так, указані платежі є благодійними внесками, не є обов'язковими і мають виключно добровільний характер, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача в порядку ст. 185 СК України.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Тобто, факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений.

В матеріалах справи наявні квитанції про оплату позивачем навчання дитини в музичній школі, що станом на 2017 рік складає 230 грн. щомісячно.

Щодо оплати занять іноземними мовами то матеріали справи містять відомості лише щодо одного повного місяця, а саме: листопада 2017 року /а.с. 207-210/.

Згідно наданих квитанцій, ОСОБА_4 в листопаді 2017 року загалом відвідав шість занять з англійської та німецької мови, що складає сукупну вартість 1500 грн.

Зазначені вище обставини дають суду підстави вважати, що середня вартість документально підтверджених додаткових витрат на дитину щомісяця в частині відвідування музичної школи та занять іноземними мовами складає 1730 грн.(1500 грн. + 230 грн.).

Керуючись принципом рівності часток участі батьків в утриманні дитини, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що із зазначеної вище суми стягненню з відповідача підлягає її половина, а саме: 865 грн.

Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року вже стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1000 грн. додаткових витрат на дитину.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про збільшення розміру додаткових витрат.

Також, колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Обставини, викладені позивачем у позовній заяві частково вже були досліджені судом під час вирішення спору про стягнення аліментів. Дослідивши надані позивачем докази суд дійшов висновку про необхідність стягнення додаткових витрат у розмірі 1000 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили та позивачем не оскаржувалося.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір додаткових витрат, передбачених ст.185 СК України та який вже визначений судом, збільшився на момент подання даного позову.

Посилання позивача на необхідність купувати одяг більшого розміру, нести витрати на комунальні послуги з підвищеними тарифами тощо не можуть бути підставами для збільшення розміру додаткових витрат. При цьому, позовних вимог про збільшення розміру аліментів ОСОБА_3 заявлено не було.

З огляду на викладене вище, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з неправильним застосування норм матеріального права, та слід ухвалити нове рішення суду про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.7,369,374,376 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру додаткових витрат на дитину.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді