АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року місто Київ.

Справа № 756/16489/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/5452/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченко М.М., Рубан С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року, у складі судді Майбоженко А.М. ухваленого в приміщенні суду в місті Києві (інформація про час ухвалення рішення та дату складання повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

04.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16.12.2016 року в м. Гнивань, Вінницької області сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Рено» д.н.з. НОМЕР_1, що належить позивачу. Дана ДТП сталась з вини водія ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем.

17.12.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Страхове відшкодування було перераховане відповідачем 13.03.2017 року у розмірі 10 645,88 грн.

Власним коштом позивач здійснив ремонт належного йому транспортного засобу у ФОП ОСОБА_3 Вартість ремонту склала 52 760,81 грн.

Згідно висновку автотоварозначого дослідження ПП ЕНДЦ «Експертиза», вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу, що належить позивачу складає не менш ніж 41 955 грн.

Просив суд стягнути з відповідача різницею між вартістю проведеного ремонту та страховим відшкодуванням у розмірі 42 114,93 грн. (52 760,81-10 645,88), витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 100 грн., витрати на правову допомогу та судовий збір.

У відзиві позивач визнав позовні вимоги частково у розмірі 2 329,18 грн., що становить суму ПДВ, яка була вирахувана страховиком при виплаті страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю відомостей про ремонт транспортного засобу.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 2 329 (дві тисячі триста двадцять дев'ять) гривень 18 копійок страхового відшкодування та 32 (тридцять дві) гривень судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині не задоволених позовних вимог, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права. Відповідачем фактично було занижена реальна вартість матеріальних збитків, які позивач отримав в результаті ДТП 16 грудня 2016 року на суму 42 114. 93 грн. Також в апеляційній скарзі наведені норми матеріального права, які на думку позивача регулюють спірні правовідносини, і відповідно до яких на думку позивача, позов підлягав задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказував, що розрахунок суми страхового відшкодування здійснювався відповідно до вимог закону, а виплата страхового відшкодування була здійснена у строк передбачений п.36.2 ст. 36 Закону. Також зазначив, що оскільки під час розгляду справи було надано докази оплати відновлювального ремонту, страховиком було визнано зобов'язання здійснити доплату до страхового відшкодування в сумі 2 329,18 грн. Зазначив, що вартість ремонту, оплачена позивачем, є завищеною та не відповідає середньоринковим цінам на момент проведення ремонту. Так, вартість деталі балки задньої, яка за Актом виконаних робіт коштує 22 538.81 грн., а за калькуляцією Audatex № 842Е-09/17, доданої позивачем до висновку ПП «ЕНДЦ «Експертиза», - 33 082.62 грн. В той час як згідно калькуляції Audatex № 5670 від 20.01.2017р., доданої до Звіту № 5670 від 26.01.2017р., становить 4 150.00 грн., а згідно калькуляції Audatex № 7502 від 23.02.2017р.- 1 774.13 грн. Оскільки, ціни на балку задню, зазначені в документах, наданих позивачем, є завищеними, до уваги мають бути прийняті документи, надані страховиком. Калькуляції страховика були складені протягом 1-2 місяців після настання ДТП, а калькуляція про оцінку, надана апелянтом - через 9 місяців після завдання збитку, а тому до Висновку ПП «ЕНДЦ «Експертиза» слід ставитись більш критично, оскільки вартість ремонтних робіт за цей час також могла збільшитись. Крім того, вартість ремонту згідно даного Висновку складає 90 548,36 грн. (в той час як за документами Апелянта він сплатив майже вдвічі менше), за вирахуванням зносу 59% = 41 955,00 тис. Проте, позивачем зовсім не враховується факт наявності 9 років експлуатації автомобіля та коефіцієнт зносу , який безпідставно просить стягнути всю суму відшкодування саме зі страховика. Також, зазначив, що позивачем не надано належних платіжних документів щодо оплати витрат на правову допомогу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно положень ст. 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що 16.12.2016 року в м. Гнивань, Вінницької області сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якого було пошкоджено автомобіль «Рено» д.н.з. НОМЕР_1, що належить позивачу.

Дана ДТП сталась з вини водія ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем.

16.12.2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.8).

Страхове відшкодування було перераховане відповідачем 13.03.2017 року у розмірі 10 645,88 грн. (а.с.9).

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснювався наступним чином: 13 975,06 - 1 000,00 - 2 329,18 = 10 645,88, де: 13 975,06 грн. - вартість ремонту з урахуванням зносу 57,25% згідно калькуляції Audatex № 7502 від 23.02.2017р. (коефіцієнт зносу було взято до уваги зі Звіту ТОВ «Юніверсал асистанс» № 5670 від 26.01.2017р.), 1 000,00 грн. - франшиза за полісом № АЕ/9758282, 2 329,18 - 20% ПДВ, вирахувані відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При визначенні вартості матеріального збитку, відповідач керувався висновками автотоварознавчого дослідження, викладеними в Звіті №5670 від 26.01.2017 року, згідно яких, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає на дату оцінки 16 781,95 грн.

21.04.2017 року позивачем замовлено виконання ремонтних робіт у ФОП ОСОБА_3, вартість яких склала 52 760,81 грн. (а.с.10)

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №842Е-09/17 від 18.09.2017 року, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу як власнику автомобілю «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження під час ДТП в цінах станом на час виконання даного дослідження, згідно наданих фотоматеріалів та актів огляду складає 41 955,00 грн. (а.с.11-37).

Так як, з наданого позивачем звіту не вбачається, яка вартість відновлювальних робіт з урахуванням зносу пошкоджених деталей, станом на час проведення ремонту позивачем (квітень), а визначена вартість таких робіт станом на вересень місяць 2017 року, суд встановив, що позивач не довів, що відповідач при виплаті йому страхового відшкодування в березні 2017 року занизив вартість відновлювального ремонту транспортного засобу.

Дослідивши наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Так, за загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом ч.4 ст. 12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» визнало страхове покриття після вирахування франшизи у сумі 10 645,88 на підставі звіту № 5670 від 26.01.2017 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині заниження реальної вартості матеріальних збитків, які позивач отримав внаслідок ДТП, апеляційний суд виходить з такого:

Так, відповідно до пунктів 1.2 та 1.3 Методики товарознавчої експертизи та колісних транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 145/5/2092, методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Вимоги Методики є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин.

Пункт 1.6 Методики визнає відновлювальний ремонт (або ремонт) як комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості (пункти 8.1 та 8.3 Методики).

Пунктом 7.38 Методики передбачено, що значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Таким, чином при визначенні суми майнової шкоди суд вірно не взяв до уваги висновок №842Е-09/17 наданий позивачем, так як оцінка вартості відновлювального ремонту експертом проводилася станом на 18.09.2017 року, а ремонт пошкодженого автомобіля позивач здійснював у квітні 2017 року. Тобто, вказаний висновок не містив інформації щодо вартості відновлювального ремонту з урахуванням зношеності ні станом на час спричинення шкоди ні на час проведення ремонту. При цьому, висновок, який покладено в основу рішення, зроблений на замовлення страхової компанії, в січні 2017 року, тобто в дату майже наближену до ДТП та часу проведення ремонтних робіт та в якому вартість відновлювального ремонту була визначена за вирахуванням зносу, як це передбачено п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, позивач не надав доказів, що вказана у висновку спеціаліста сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зношеності деталей , станом на січень 2017 року , була визначена з порушення положень методики, а тому суд обґрунтовано виходив зі звіту наданого відповідачем.

Також апеляційний суд виходить з того, що згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

З матеріалів справи встановлено, що представником страхової компанії проведено огляд пошкодженого транспортного засобу та складено калькуляцію ремонтних робіт, що з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу становить 13 975 грн. 06 коп. (а.с. 110).

У своїй заяві від 19.12.2016 року ОСОБА_5 просив виплатити йому страхове відшкодування відповідно до умов договору страхування, про проведення експертизи не просив (а. с. 87).

07.03.2017 року страховиком було складений страховий акт № 7502 та прийнято наказ про виплату страхового відшкодування (а.с. 114).

13.03.2017 року відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 10 645 грн. 88 коп. на рахунок позивача, що підтверджується платіжним дорученням № 7420 (а.с. 9).

Отже, ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та потерпілий у ДТП дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджується заявою позивача про страхове відшкодування та відповідає вимогам пункту 34.4 статті 34 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV.

При цьому, листом від 05.04.2017 року відповідач повідомив позивача про те, що в разі проведення ремонту автомобіля та надання відповідних доказів страхова компанія розгляне питання про відшкодування ПДВ (а.с. 116).

Як було встановлено судом, позивач повторно до відповідача після здійснення ним ремонту в квітні 2017 року не звертався.

Після подачі даного позивач відповідач визнав позовні вимоги частково у розмірі 2 329,18 грн., що становить суму ПДВ, яка була вирахувана страховиком при виплаті страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю відомостей про ремонт транспортного засобу.

Після отримання страхового відшкодування на замовлення позивача був складений висновок експертного автотоварознавчого дослідження №842Е-09/17 від 18.09.2017 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу як власнику автомобілю «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження під час ДТП в цінах станом на час виконання даного дослідження, згідно наданих фотоматеріалів та актів огляду складає 41 955,00 грн.

Звертаючись із заявою до страховика про виплату страхового відшкодування, позивач просив виплатити страхове відшкодування відповідно до умов договору, при цьому на проведенні експертизи з визначення вартості матеріальної шкоди не наполягав, тобто фактично погодився на відшкодування страховою компанією збитків у розмірі, яка буде визначена страховою компанією, а висновок експертного автотоварознавчого дослідження було складено більше ніж через п'ять місяців після проведення виплати страхового відшкодування.

Таким чином, страхова компанія правомірно вирішила питання про виплату страхового відшкодування керуючись ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п.п. 14, 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З врахуваннм вищезазначеного, позивач не позбавлений права на стягнення різниці між вартістю ремонту автомобіля та страховою виплатою з винної особи.

Рішення в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу фактично позивачем не оскаржувалось в апеляційному порядку, і відповідно не перевірялось апеляційним судом в цій частині.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки зроблені місцевим судом. При цьому, апеляційний суд погоджується з доводами відповідача, які наведені у відзиві на апеляційну скаргу та приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 26 червня 2018 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді С.М. Рубан

М.М. Іванченко