Справа № 732/1494/17 Провадження № 22-ц/795/555/2018 Головуючий у I інстанції - Березовський О. Д. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - ОСОБА_2

Відповідач у справі - Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігів

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова на ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

місце ухвалення судового рішення - м. Городня Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 19 березня 2018 року

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою та на підставі ст. 236 КЗпП України просив стягнути з Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова 150799,50 грн. середнього заробітку за затримку виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року в частині поновлення його на роботі на посаді юрисконсульта за період з 12 грудня 2013 року по 31 серпня 2017 року (930 робочихї днів). (а.с. 1-4 Т.1).

28 листопада 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення розміру заявлених ним вимог (а.с. 118 т. 1) та просив стягнути з Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова на його користь 161014,95 грн. середнього заробітку за затримку виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2013 року в частині поновлення його на роботі на посаді юрисконсульта ОЖБК м. Чернігова за період з 12.12.2013 року по 28.11.2017 року включно ( за 993 робочих днів ). (т.1 а.с.118).

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилався на те, що рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2013 року відповідачем в частині поновлення його на роботі до цього часу не виконано та на роботі його не поновлено.

Наголошує, що відповіді Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова, наданих 21 та 28 квітня 2017 року про його начебто поновлення на роботі не відповідають дійсності, а наказ про поновлення його на роботі від 12 грудня 2013 року є фіктивним та не відповідає дійсним обставинам справи.

Як зазначає ОСОБА_2, після постановлення Апеляційним судом Чернігівської області рішення про поновлення його на роботі, 12 грудня 2013 року він з'явився в Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова з письмовою заявою, в якій пропонував виконати добровільно вказане вище судове рішення в частині поновлення його на роботі, проте у поновленні на роботі йому було відмовлено та запроповано надати паспорт, ідентифікаційний номер, трудову книжку, диплом (атестат), довідку про флюорографічне дослідження.

На думку позивача, такі вимоги є незаконними, оскільки для виконання рішення суду такі документи надавати не потрібно. Наголошує, що відмова у поновленні його на роботі підтверджується його, ОСОБА_2, заявою від 12 грудня 2013 року, листом інспектора з кадрів ОЖБК м. Чернігова ОСОБА_3 на його ім'я від 12 грудня 2013 року, актом від 12.12.2013 року про відмову керуючого ОЖБК м. Чернігова у поновленні його на роботі, складеним ним в присутності громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були очевидцями вказаних подій.

ОСОБА_2 вважає доведеним, що 12 грудня 2013 р. йому було відмовлено ОЖБК м. Чернігова у поновленні на роботі. Про видання наказу № 74 від 12.12.2013 року про поновлення його на роботі він не знав і про існування наказу довідався з відповідей ОЖБК м. Чернігова на адвокатський запит.

ОСОБА_2 наголошує, що із зазначеним наказом його ознайомлено не було, хоча у день видачі наказу він перебував на території підприємства, тому, на думку позивача, такий наказ носить фіктивний характер та не спрямований на настання правових наслідків - поновлення його, позивача, на роботі.

ОСОБА_2 стверджує, що дотепер його до роботи на посаді юрисконсульта ОЖБК м. Чернігова допущено не було.

30 грудня 2013 року Апеляційним судом Чернігівської області йому виданий виконавчий лист про поновлення на роботі, строк пред'явлення до виконання якого спливав 12 грудня 2014 року.

Вказує, що 11 грудня 2014 року він звернувся до Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції із заявою про прийняття цього виконавчого листа до виконання, проте інформації про хід виконавчого провадження він не отримував, а рішення суду про поновлення його на роботі не виконувалось.

28 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 1244/1 та дізнався, що 22 грудня 2014 року державним виконавцем Рокачем А. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

23 грудня 2014 року за заявою боржника начальником Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження, та зобов'язано заступника начальника Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Рокача Л. І. провести виконавчі дії у порядку, встановленому ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

23 грудня 2014 року заступником начальника Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Рокачем А.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу).

06 квітня 2017 року ОСОБА_2 оскаржив дії виконавчої служби та ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 2 вересня 2017 року скарга задоволена :

- визнано неправомірною постанову начальника Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міської управління юстиції Шермана О.С. про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 грудня 2014 року;

-визнано неправомірною постанову заступника начальника Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Рокача А. В. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову прийнятті до провадження виконавчого документу) від 23 грудня 2014 року;

- зобов'язано начальника Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області прийняти до виконання виконавчий лист, виданий 30 грудня 2013 року апеляційним судом Чернігівської області, про поновлення його на посаді юрисконсульта ОЖБК м. Чернігова.

ОСОБА_2 наголошує, що ОЖБК м. Чернігова, не погоджуючись з рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року безпідставно оскаржувало це рішення в касаційному порядку.

Ухвалою Городнянського районного суду Чепрнігівської області від 14 березня 2018 року заява ОСОБА_2 задоволена.

Стягнуто з Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затриманням виконання рішення суду щодо негайного поновлення на роботі в сумі 161014,95 грн.

В апеляційній скарзі Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на неповноту та неправильність встановлення судом обставин, які мають значення для справи, а також на неправильну оцінку судом наданих доказів.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що оскаржувана ухвалу суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апелянт наголошує, що рішення апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року про поновлення ОСОБА_2 на роботі було виконано негайно після його ухвалення - на початку робочого дня 12 грудня 2013 р. був виданий наказ № 74 про поновлення ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта ОЖБК м.Чернігова та для належного оформлення трудових відносин ОСОБА_2 мав надати необхідні документи, зокрема, трудову книжку для внесення необхідних записів.

Наголошує, що виданий наказ № 74 від 12.12.2013 р. не містить ніяких вимог до ОСОБА_2 про надання додаткових документів.

Як зазначає апелянт, твердження ОСОБА_2 про відмову у прийнятті та реєстрації заяви про поновлення його на посаді юрисконсульта були спростовані в судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки були надані оригінал заяви з відміткою про реєстрацію та копія журналу реєстрації.

Щодо показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апелянт зазначає, що зазначені особи не були присутні в кабінеті керуючого ОЖБК м. Чернігова під час ознайомлення ОСОБА_2 з наказом про його поновлення на посаді юрисконсульта та наданні йому робочого місця, його відмови від підпису в наказі та відмови приступити до виконання своїх обов'язків.

Апелянт вказує, що лист інспектора з кадрів ОЖБК м. Чернігова ОСОБА_3 не зареєстрований в журналі вихідної документації та підписано не уповноваженою на це особою, а відтак не може вважатись належним доказом у справі.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, про те, що у листі керуючого ОЖБК м. Чернігова Прокопенка А.П. ставиться вимога про надання заявником документів, оскільки зазначений лист не носить імперативного характеру, а містить лише прохання про надання певних документів до особи, яка вже поновлена на роботі.

Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що лист-повідомлення керуючого ОЖБК м. Чернігова від 13.12.2013 року суперечить наказу № 74 від 12.12.2013 року, оскільки зазначеним повідомленням підтверджується факт поновлення 12.12.2103 року ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта на підставі рішення Апеляційного суду Чернігівської області, а тому вважає, що рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 виконано вчасно та в повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом не взято до уваги, що 12 грудня 2013 року до відповідного журналу реєстрації було внесено не лише заяву про поновлення ОСОБА_2 на роботі, а і сам наказ № 74 було внесено і зареєстровано в Журналі реєстрації наказів керуючого з основної діяльності. Факт наявності наказу підтверджує добровільне виконання рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення суду виконано не було через не ознайомлення ОСОБА_2 з наказом і зазначає, що ОСОБА_2 залишив місце роботи після 09 год. 00 хв. 12 грудня 2013 року, що підтверджується поясненнями свідків.

Апелянт наголошує, що судом не взято до уваги той факт, що в самому наказі № 74 від 12.12.2013 року як єдину підставу для поновлення на роботі вказано саме рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року.

Як стверджує апелянт, судом першої інстанції не було враховано та не надано відповідної правової оцінки посиланням представників ОЖБК м. Чернігова на той факт, що ОСОБА_2 після прийняття рішення про поновлення його на роботі з'явився в ОЖБК м. Чернігова лише вранці 12 грудня 2013 року і з того часу на роботі жодного разу не з'являвся. Зазначає, що ОСОБА_2 виконанням рішення про поновлення його на роботі не цікавився, а навпаки усіляко ухилявся від ознайомлення із наказом про поновлення на роботі та не отримував поштову кореспонденцію стосовно поновлення на роботі, яка йому направлялась.

Посилається, що судом не взято до уваги чисельні повідомлення про поновлення ОСОБА_2 на посаді, направлені на адресу, яку вказав сам заявник, акти про відсутність заявника на робочому місці та акти про ознайомлення його з наказом № 74 від 12.12.2013 року, зареєстровану заяву до Центрального відділу ДВС про добровільне та повне виконання рішення суду; судом не досліджено та не надано правову оцінку наказу № 74 від 12.12.2013 року та факту його реєстрації у відповідному журналі, не враховані покази свідків та інші докази, надані ОЖБК м. Чернігова.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова - без задоволення, посилаючись на те, що рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року дотепер не виконано, на роботі він не поновлений і до роботи допущений не був, оскільки відповідач вимагав від нього не передбачені трудовим законодавством документи.

Наголошував, що виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа про поновлення його на роботі не закінчено та підтверджує невиконання відповідачем рішення суду про його поновлення на роботі з 12 грудня 2013 року, а відтак ОЖБК м.Чернігова зобов»язано сплатити йому визначену згідно до ст.236 КЗпП України суму середнього заробітку за увесь час невиконання судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року скасовано рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2013 року - визнано незаконним наказ керуючого об'єднанням житлово-будівельних кооперативів м.Чернігова від 09.07.2013 р. № 74-о/с про звільнення ОСОБА_2 з посади юрисконсульта ОЖБК м.Чернігова за п.4 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта ОЖБК м.Чернігова з 10 липня 2013 року, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 липня 2013 року по 11 грудня 2013 року у сумі 17836 грн. 50 коп. за відрахуванням обов'язкових платежів та стягнуто моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі і стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць звернуто до негайного виконання. Отже, порушені трудові права ОСОБА_2 судом були захищені і відновлені у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05 лютого 2014 року рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року залишено без змін.

Як встановлено апеляційним судом, 18 липня 2017 року ОСОБА_2 звертався до Городнянського районного суду Чернігівської області із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. Просив стягнути з ОЖБК м.Чернігова на свою користь 140584грн.05 коп. середнього заробітку за затримку виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року в частині поновлення його на роботі на посаді юрисконсульта ОЖБК м.Чернігова за період з 12 грудня 2013 року по 31 травня 2017 року - за 867 днів.

28 липня 2017 року ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області заява ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі залишена без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України у зв'язку з подачею заявником відповідної заяви.

Зазначені обставини учасники судового розгляду в апеляційному суді не спростовували і не заперечували.

29 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Городнянського районного суду м.Чернігова в порядку ст. 236 КЗпП України та просив стягнути з ОЖБК м. Чернігова 150799,50 грн. середнього заробітку за затримку виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року в частині поновлення його на роботі на посаді юрисконсульта за період з 12 грудня 2013 року по 31 серпня 2017 року (930 робочихї днів). (а.с. 1-4 Т.1).

28 листопада 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення розміру заявлених ним вимог та просив стягнути з роботодавця 161014,95 грн. середнього заробітку за затримку виконання вказаного судового рішення про поновлення його на роботі на посаді юрисконсульта ОЖБК м. Чернігова за період з 12.12.2013 року по 28.11.2017 року включно (за 993 робочих днів). (т.1 а.с.118).

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 та стягнувши на його користь з ОЖБК м.Чернігова 161014,95 грн. середнього заробітку за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 12.12.2013 року по 28.11.2017 року включно ( за 993 робочих днів ), суд першої інстанції виходив з того, що рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2013 р. про негайне поновлення ОСОБА_2 на роботі не виконано і ОСОБА_2 на роботі дотепер не поновлений, незважаючи на явку позивача в ОЖБК м.Чернігова 12.12.2013 року та на письмове звернення до відповідача про поновлення на роботі. Наказу про поновлення на роботі позивачеві не оголосили, з наказом не ознайомили, копії наказу не вручили та фактично позивач не був допущений до виконання попередніх обов'язків, оскільки від нього вимагали надання додаткових документів, що законодавчо не передбачено при негайному виконанні рішення суду про поновлення на роботі.

Посилаючись на показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку, що є сумнівним факт видачі та надання ОСОБА_2 на ознайомлення відповідного наказу станом на ранок 12.12.2013 року про поновлення його на роботі.

Суд посилається на те, що керуючий ОЖБК м.Чернігова Семешко Р.О. в судовому засіданні також допустив можливість того, що відповідного наказу про поновлення позивача на роботі не було видано станом на ранок 12.12.2013 року.

Проте, з оскаржуваною ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року не може погодитись апеляційний суд, з огляду на таке.

11 грудня 2013 року рішенням Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_2 поновлений на посаді юрисконсульта ОЖБК м.Чернігова з 10 липня 2013 р.; стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 липня 2013 року по 11 грудня 2013 року у сумі 17836 грн. 50 коп. за вирахуванням обов'язкових платежів та стягнуто моральну шкоду в сумі 1000 грн. Присуджені кошти ОСОБА_2 отримав, факт отримання цих коштів ОСОБА_2 в апеляційному суді не спростовував і не заперечував, питання щодо виплати присуджених коштів ОСОБА_2 у поданій до суду першої інстанції заяві від 29.09.2017 р. не ставилось і не є предметом судового розгляду у цій справі.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України 2004 року судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно пункту 4 частини першої статті 367 ЦПК України 2004 року суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

У частині першій статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За змістом статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

За правилами частини п'ятої статті 235 КЗпП України (у редакції, чинній станом на грудень 2013р), рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За приписами статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов'язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 і апеляційний суд вважає необхідним урахувати цей правовий висновок при вирішенні цього спору, зважаючи також на засади справедливості, добросовісності та розумності. Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Апеляційним судом встановлено, що 11 грудня 2013 року о 16 годині 42 хвилини було закінчено судове засідання апеляційного суду з проголошенням у присутності відповідача вступної та резолютивної частини судового рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі (а.с.6-8).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 12 грудня 2013 року ОСОБА_2 із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 о 7 годині 55 хвилин прибули в ОЖБК м.Чернігова, де ОСОБА_2 звернувся до роботодавця з копією вступної та резолютивної частини рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 р. та з листом з пропозицією виконати зазначене судове рішення у частині, яка підлягає негайному виконанню - поновити його на посаді юрисконсульта Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова та сплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за один місяць (т.1 а.с.16).

Перебуваючи 12.12.2013 р. в ОЖБК м.Чернігова, ОСОБА_2 склав акт від 12.12.2013 р. про відмову посадових осіб ОЖБК виконувати рішення суду про поновлення його на роботі, про що він, ОСОБА_2, телефоном повідомив міліцію за № 102. Вказаний акт підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (т.1 а.с.17). Як встановлено апеляційним судом, 12 грудня 2013 року в ОЖБК м.Чернігова ОСОБА_2 перебував не повний робочий день, залишивши ОЖБК м.Чернігова після приїзду працівників міліції і більш не повертався. Зазначені обставини ОСОБА_2 в апеляційному суді не спростовував і не заперечував. Встановлено, що 30 грудня 2013 року ОСОБА_2 виданий виконавчий лист, строк пред'явлення якого до виконання до 12 грудня 2014 року.

11 грудня 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до Центрального відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції із заявою про прийняття цього виконавчого листа до виконання.

Доказів про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року у зв'язку з поновленням ОСОБА_2 на роботі позивачем та відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Разом з тим, у справі відсутні докази про вжиті до боржника санкції за невиконання судового рішення та про звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону за умисне невиконання рішення суду або перешкоджання його виконанню.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом досліджений оригінал особової справи ОСОБА_2, (т.2 а.с.285-301), з якої встановлено наступне.

На виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року, 12 грудня 2013 року радою ОЖБК м. Чернігова прийнято рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта відповідно до штатного розпису, а також про виплату ОСОБА_2 за рішенням суду середнього заробітку у сумі 17863 грн. та 1000 грн. моральної шкоди, що підтверджується протоколом № 28 засідання ради ОЖБК від 12 грудня 2013 року.

Зазначені обставини в апеляційному суді ОСОБА_2 не спростовані.

Як встановлено апеляційним судом, на виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року, ОЖБК м.Чернігова 12 грудня 2013 року виданий наказ № 74, яким скасовано наказ від 09 липня 2013 року № 74-о/с про звільнення ОСОБА_2 та поновлено ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта з 10 липня 2013 року (т. 1 а.с.41). Отже, 12 грудня 2013 р. роботодавець вживав заходи загального характеру для виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Наказ ОЖБК м.Чернігова № 74 від 12 грудня 2013 р. про поновлення на роботі позивачем не оскаржувався і у встановленому законом порядку недостовірним не визнаний, а відтак є чинним та належним і допустимим доказом у цій справі.

Як встановлено апеляційним судом, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі документальні докази, які б достовірно підтвердили доводи позивача про те, що 12 грудня 2013 року наказ № 74 про поновлення ОСОБА_2 на роботі - роботодавцем не видавався.

Встановлено, що у штатному розписі ОЖБК м. Чернігова станом на 10 грудня 2013 року була наявна одна штатна одиниця посади юрисконсульта (код 2429 по ДК-003-2010) та одна штатна одиниця посади юрисконсульта 1 категорії, що документально підтверджено матеріалами справи (т. 1 а.с.11 на звороті), і ці обставини спростовують доводи позивача про не поновлення його на роботі у зв'язку з відсутністю посади юрисконсульта у штатному розписі роботодавця.

Апеляційним судом встановлено, що, залишивши ОЖБК м. Чернігова 12 грудня 2013 року і дотепер, ОСОБА_2 в ОЖБК м. Чернігова не з'являвся. Встановлено, що у табелях обліку робочого часу ОЖБК м. Чернігова вказано, що з 12 грудня 2013 року та у січні, лютому, березні та до 07 квітня 2014 року включно ОСОБА_2 на роботі не з'являвся. (т.2 а.с.4-8).

Зазначені обставини ОСОБА_2 в апеляційному суді не спростовані.

Як встановлено апеляційним судом, в період з 12 грудня 2013 року і до червня 2018 року, з приводу умисного невиконання посадовими особами ОЖБК м. Чернігова рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року про поновлення на роботі або перешкоджання його виконанню, позивач ОСОБА_2 до правоохоронних органів не звертався.

Отже, зважаючи на наявність чинного наказу про поновлення позивача на роботі та скасування наказу про звільнення позивача з роботи, наявність посади юрисконсульта у штатному розписі відповідача, внесення позивача до табелів обліку робочого часу, відновлення його особового рахунку та з урахуванням тих обставин, що 12.12.2013 року ОСОБА_2 залишив ОЖБК м. Чернігова до закінчення робочого дня, і з 12 грудня 2013 року та станом на 21 червня 2018 року в ОЖБК м. Чернігова не з'являвся, апеляційний суд не може погодитись з його, ОСОБА_2, доводами про невидання роботодавцем 12.12.2013 р. наказу про поновлення позивача на роботі та про те, що 12.12.2013 р. він роботодавцем не був допущений до роботи.

За таких обставин апеляційний суд знаходить, що як така сама по собі відсутність підпису ОСОБА_2 на наказі № 74 від 12.12.2013 р. не може бути достатнім аргументом на підтвердження невиконання відповідачем саме 12.12.2013 р. рішення суду про поновлення позивача на роботі.

Факт видання ОЖБК м. Чернігова наказу 12 грудня 2013 р. № 74 про поновлення ОСОБА_2 на роботі свідчить про те, що вимога роботодавця до ОСОБА_2 надати трудову книжку, паспорт, ідентифікаційний номер, документ про освіту та довідку про флюорографічне обстеження - не була перешкодою як така для виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі.

З наявного у справі акту від 12.12.2013 р., складеному о 09 год.10 хв., убачається, що ОСОБА_2 відмовився надати роботодавцеві трудову книжку, що унеможливлювало внесення відповідного запису про поновлення на роботі і ці обставини в апеляційному суді не спростовані (а.с.81).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом з оригіналу особової справи ОСОБА_2 встановлено, що у особовій картці працівника форми П-2 та у копії паспорту ОСОБА_2 вказана адреса його місця проживання і реєстрації - АДРЕСА_1. (а.с.285-301).

Як пояснив в апеляційному суді ОСОБА_2, зазначене житлове приміщення належить йому на праві приватної власності.

Як встановлено апеляційним судом, саме на цю адресу ОСОБА_2 відповідачем було направлено 13 грудня 2013 року рекомендований лист з повідомленням про поновлення на роботі. Зазначений рекомендований лист повернувся ОЖБК м.Чернігова 14.01.2014 р. не врученим ОСОБА_2 та з довідкою, де вказана причина повернення - за закінченням терміну зберігання. (т.2 а.с.15,16,17).

Апеляційним судом встановлено, що 18.02.2014 р. на цю ж вищевказану адресу ОЖБК м.Чернігова направлено ОСОБА_2 рекомендований лист з повідомленням про поновлення на роботі та копію наказу від 12.12.2013 р. № 74 про поновлення на роботі, що підтверджується описом вкладення до цінного листа (т. 2 а.с.18,19,20,21). Цей рекомендований лист 19.03.2014 р. повернувся ОЖБК м.Чернігова не врученим ОСОБА_2 з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання.

Оригінали цих конвертів та листів, які надсилались ОСОБА_2 13.12.2013 р. та 18.02.2014 р. та повернулись не врученими адресатові, досліджені апеляційним судом і достовірність цих документів спростовує аргументи позивача про те, що жодних повідомлень про поновлення на роботі йому відповідачем не надсилалось.

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, після прийняття Апеляційним судом 11.12.2013 р. рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі, позивач не повідомляв ОЖБК м.Чернігова про зміну свого місця проживання або реєстрації за іншою, ніж вказано у особовій справі, адресою.

Зазначені обставини ОСОБА_2 в апеляційному суді не спростовані.

Дослідивши та проаналізувавши сукупність обставин та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що письмове звернення ОСОБА_2 зранку 12 грудня 2013 року до відповідача, звернення за телефоном № 102 до міліції та складений позивачем на початку робочого дня акт від 12 грудня 2013 р. (а.с.16,17), самі по собі не підтверджують аргументи позивача про невидання відповідачем 12.12.2013 р. наказу про його, ОСОБА_2, поновлення на роботі.

Зважаючи, що зранку 12 грудня 2013 року позивач залишив ОЖБК м. Чернігова і з того часу на роботі не з'являвся, ці документи апеляційний суд не може прийняти в якості беззастережних доказів, які б підтверджували, що позивач не мав можливості упродовж робочого дня 12.12.2013 р. приступити до роботи у зв'язку з тим, що відповідач не допустив його до роботи за відсутності результатів флюорографії та документа про освіту.

З досліджених апеляційним судом показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були присутні разом з ОСОБА_2 в ОЖБК м. Чернігова 12 грудня 2013 р., убачається, що вони були присутні при складанні позивачем акту про невиконання роботодавцем судового рішення і ці обставини ніхто не заперечує. Проте, технічний запис фіксування судового засідання не містить показань цих свідків про те, що наказ про поновлення позивача на роботі роботодавцем 12.12.2013 р. не був виданий і не підтверджують, що з цим наказом ОСОБА_2 ознайомитись не мав можливості.

Як убачається з дослідженого апеляційним судом запису фіксування судового процесу у суді першої інстанції, допитаний в якості свідка голова ради ОЖБК м. Чернігова ОСОБА_11, який пояснив, що 12.12.2013 р. роботодавець ОСОБА_2 у поновленні на роботі не відмовляв, наказ про поновлення позивача на роботі був виданий, але знайомитись з наказом та підписувати і отримувати цей наказ позивач відмовився.

Свідок ОСОБА_12, показала, що їй, як бухгалтеру по заробітній платі ОЖБК м.Чернігова, 12.12.2013 р. інспектором з кадрів було надано наказ про поновлення позивача на роботі і вона на підставі цього наказу провела ОСОБА_2 по бухгалтерії та був відновлений особовий рахунок позивача.

Зазначені обставини в апеляційному суді ніким не спростовані.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи заявника про те, що 12.12.2013 р. ОЖБК м. Чернігова наказ № 74 про поновлення на роботі не видавався, судове рішення про поновлення на роботі позивача не було виконано та фактичного поновлення на посаді не відбулось і його не було допущено до роботи.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд вважає помилковим посилання суду першої інстанції на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 20.07.2017 р. , оскільки зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції спір по суті між сторонами не вирішувався і ця ухвала не є остаточним судовим рішенням по суті спору, а є процесуальним документом як така, що прийнята на скасування помилкової ухвали суду першої інстанції про відмову ОСОБА_2 у відкритті провадження у цивільній справі (а.с. 21-22).

Як встановлено апеляційним судом, на звороті листа, поданого ОСОБА_2 відповідачеві, міститься рукописний текст, написаний 12.12.2013 р. інспектором з кадрів ОСОБА_3 з пропозицією позивачеві надати їй у відповідні терміни документи, які підлягають для оброблення при прийнятті на роботу: паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку, диплом, флюорографію (а.с. 16 на звороті). Зазначений текст не є юридично значимим документом, а інспектор з кадрів ОЖБ м.Чернігова ОСОБА_3 не є тією посадовою особою, яка безпосередньо наділена повноваженнями вирішувати кадрові питання. Відтак, зазначений рукописний текст апеляційний суд не приймає в якості доказу невиконання роботодавцем судового рішення про поновлення позивача на роботі, невидання 12.12.2013 р. наказу № 74 про поновлення позивача на роботі та відхиляє в якості доказу недопущення позивача до роботи 12.12.2013 р.

Апеляційний суд вважає помилковим посилання в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції на те, що керуючий ОЖБК м. Чернігова Семешко Р.О. в судовому засіданні також допустив можливість того, що відповідного наказу про поновлення позивача на роботі не було видано станом на ранок 12.12.2013 р., оскільки це твердження Семешка Р.О. як таке є припущенням, зважаючи, що посаду керуючого ОЖБК м. Чернігова Семешко Р.О. обіймає з 28 липня 2016 року (т.1 а.с.63).

Як встановлено апеляційним судом, 13 грудня 2013 р. у листі роботодавць повідомляє ОСОБА_2 про поновлення на посаді юрисконсульта ОЖБК м.Чернігова на підставі рішення Апеляційного суду Чернігівської області по справі № 732/1551/13-ц. Подальший текст цього листа не спростовує і не суперечить змісту першого абзацу листа про поновлення позивача на роботі та не дає підстав для висновку про те, що 12 грудня 2013 року відповідачем наказ про поновлення позивача на роботі не був виданий. (т. 1 а.с.82).

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов'язок полягає у тому, що роботодавець зобов'язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Сукупність обставин справи та досліджених доказів приводить апеляційний суд до переконання про виконання 12.12.2013 р. ОЖБК м.Чернігова судового рішення про поновлення позивача на роботі та відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача 161014,95 грн. середнього заробітку за затримку виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2013 року в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді юрисконсульта ОЖБК м. Чернігова з 12.12.2013 р. по 28.11.2017 року включно ( за 993 робочих днів ).

Зазначені обставини не були належним чином досліджені і не узяті до уваги судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи.

На підставі ч.ч. 1,4 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 пунктом 4 та частиною 2 статті 376 ЦПК України, окрім іншого, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про скасування судового рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд скасовує судове рішення суду першої інстанції і відмовляє в задоволенні заяви ОСОБА_2, то з останнього на користь ОЖБК м. Чернігова належить стягнути 1762 грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова задовольнити.

Ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова 1762 грн. у відшкодування понесених судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді: