ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року

м.Суми

Справа №583/743/18

Номер провадження 22-ц/788/1047/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року ухваленого у складі судді Ярошенко Т.О. в м. Охтирка,-

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду та свої вимоги мотивувала тим, що 06 червня 1964 року одружилися її батьки: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 За час спільного життя придбали у власність будинок жилою площею 37,5 кв. м. з надвірними будовами по АДРЕСА_1 Будинок придбано за договором купівлі - продажу від ІНФОРМАЦІЯ_2. У 1986 році відповідач ОСОБА_2 пішов з сім'ї та проживав окремо з того часу фактично мати позивачки добудовувала деякі господарські приміщення та надвірні будівлі за вказаною адресою, проводила капітальний та поточні ремонти, обслуговувала земельну ділянку. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивачки ОСОБА_3 померла, заповіту після її смерті не залишилося. Свою частку у спадковому майні позивачка успадкувала за законом і стала проживати у домоволодінні АДРЕСА_2 і на території подвір'я збудувала з'єднувальний коридор за умовним позначенням а1 (І), яким з'єднала літню кухню В з прибудовою житлового будинку площею 7,7 кв.м. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2013 року визнано за ОСОБА_2 право власності у спільному майні подружжя, у розмірі 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_3 що складається з житлового будинку А-1ж, прибудови а, погребу пг, літньої кухні В, прибудови в, сараю Б, огорожі №1, воріт №2, колодязя №3. Визнано за ОСОБА_2 право власності в спадковому майні, а саме: на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_4, що складається з житлового будинку А-1ж, прибудови а, погребу пг, літньої кухні В, прибудови в, сараю Б, огорожі №1, воріт №2, колодязя №3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено факт прийняття ОСОБА_6 спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_3, у будинковолодінні по АДРЕСА_5 що складається з житлового будинку А-1ж, прибудови а, погребу пг, літньої кухні В, прибудови в, сараю Б, огорожі №1, воріт №2, колодязя №3. Визнано за ОСОБА_6 право власності в спадковому майні, а саме: на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_4 що складається з житлового будинку А-1ж , прибудови а, погребу пг, літньої кухні В, прибудови в, сараю Б, огорожі №1, воріт №2, колодязя №3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі зазначеного судового рішення проведена державна реєстрація з визначенням за відповідачем ОСОБА_2 3/4 частин у даному будинковолодінні та 1/4 частина за позивачкою ОСОБА_6

Просила визнати за нею право приватної власності на об'єкт нерухомого майна у виді з'єднувального коридору а1 (І) площею 7,7 кв.м, що розташований на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_6

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з'ясування судом обставинам справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, просить рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 - рідний батько ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 він, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з матір'ю позивачки ОСОБА_3, уклав договір купівлі-продажу, згідно якого придбав будинок жилою площею 37,5 кв.м з надвірними будовами в АДРЕСА_7. Вказане домоволодіння було зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 7145.

Матеріали інвентарної справи містять витяг з рішення виконкому Охтирської міської ради №41 230 від 16 липня 1987 року, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на переобладнання літньої кухні під сарай для утримання тварин і птиці, зберігання інвентарю 6,0х6,05 м, літньої кухні розміром 2,3х6,05 м, після чого оформити документи на переобладнану літню кухню по АДРЕСА_8, в м. Охтирка Сумської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки - ОСОБА_3, заповіту після її смерті не залишилося.

Свою частку у спадковому майні позивачка успадкувала за законом і стала проживати у домоволодінні АДРЕСА_2 і на території подвір'я збудувала з'єднувальний коридор за умовним позначенням а1 (І), яким з'єднала літню кухню В з прибудовою житлового будинку площею 7,7 кв.м.

З матеріалів інвентарної справи вбачається, що 06 квітня 2012 року було виготовлено генеральний план (схему) земельної ділянки АДРЕСА_9, згідно якого, на вказаній земельній ділянці самовільно побудовано з'єднувальний коридор а1.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2013 року визнано за ОСОБА_2 право власності у спільному майні подружжя, у розмірі 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_8 вм. Охтирка, Сумської області, що складається з житлового будинку А-1ж, прибудови а, погребу пг, літньої кухні В, прибудови в, сараю Б, огорожі №1, воріт №2, колодязя №3. Визнано за ОСОБА_2 право власності в спадковому майні, а саме: на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_10, м. Охтирка, Сумської області, що складається з житлового будинку А-1ж, прибудови а, погребу пг, літньої кухні В, прибудови в, сараю Б, огорожі №1, воріт №2, колодязя №3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено факт прийняття ОСОБА_6 спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_3, у будинковолодінню по АДРЕСА_8, м. Охтирка, Сумської області, що складається з житлового будинку А-1ж, прибудови а, погребу пг, літньої кухні В, прибудови в, сараю Б, огорожі №1, воріт №2, колодязя №3. Визнано за ОСОБА_6 право власності в спадковому майні, а саме: на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_10, м. Охтирка, Сумської області, що складається з житлового будинку А-1ж , прибудови а, погребу пг, літньої кухні В, прибудови в, сараю Б, огорожі №1, воріт №2, колодязя №3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 28.05.1996 року. На підставі зазначеного судового рішення проведена державна реєстрація з визначенням за відповідачем ОСОБА_2 3/4 частин у даному будинковолодінні та 1/4 частина за позивачкою ОСОБА_6

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2017 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої за адресою по вул. АДРЕСА_11 м. Охтирка, Сумської області, загальною площею 0,0577 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1.

ОСОБА_1 є власником 1/4 частини будинковолодіння по вул. АДРЕСА_12 м. Охтирка, Сумської області, що складається з житлового будинку А-1ж, прибудови а, погребу пг, літньої кухні В, прибудови в, сараю Б, огорожі №1, воріт №2, колодязя №3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, та 1/4 частини земельної ділянки, розташованої за адресою по АДРЕСА_13 в м. Охтирка, Сумської області, загальною площею 0,0577 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №64564696 від 28 липня 2016 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №89608791 від 15 червня 2017 року.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону N 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про основи містобудування» до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: надання відповідно до закону дозволу на будівництво об'єктів містобудування незалежно від форми власності у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до висновку будівельно - технічного дослідження № 1088 за заявою ОСОБА_1 від 26 лютого 2018 року не зданий в експлуатацію з'єднувальний коридор літ. а1, розташований за адресою: Сумська область, м. Охтирка , вул. Петропавлівська (Петровського), 136 відповідає державним будівельним нормам і придатний до подальшої експлуатації, про що докладно викладено у дослідницькій частині висновку, висновків суду не спростовують. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний висновок будівельно - технічного дослідження не є належним, допустимим доказом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не дотрималась норм чинного законодавства щодо будівництва та прийняття самочинного будівництва в експлуатацію, а саме: позивачкою не було замовлено проект на будівництво вказаної прибудови до житлового будинку та вона не отримувала відповідні дозволи на здійснення будівництва.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що отримати погодження іншого співвласника є неможливим, а тому даний спір має бути вирішений у судовому порядку є безпідставними. Під час судового розгляду справи, позивачкою не було доведено чим саме і в якому обсязі ОСОБА_2 порушує її права. Відповідач не проживає за адресою проживання позивачки, будь - яких порушень її прав останнім не доведено.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію цих об'єктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації у спосіб, визначений Змінами до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року N 91.

За позивачкою на підставі рішення суду від 07 квітня 2017 року дійсно визнано право власності на 1/4 частину земельної ділянки за адресою: м. Охтирка, вул. АДРЕСА_11 проте, як дана ділянка розташована на місцевості, чи знаходиться самочинно побудований коридор в межах даної ділянки, матеріалами справи не підтверджується і доказів щодо цього позивачкою не надано.

Позивачкою не було дотримано певного порядку узаконення самочинного будівництва.

В матеріалах справи відсутні будь - які документи, які б мали офіційні відповіді органів влади щодо відмови в узаконенні об'єкта самочинного будівництва.

Посилання позивачки на відповідь начальника відділу державного архітектурно - будівельного контролю Охтирської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 06 березня 2018 року про роз'яснення дій узаконення самочинно збудованого з'єднувального коридору на території подвір'я, яка була надана Апеляційному суду Сумської області і згідно якої системне врегулювання питань, порушених у заяві можливе в рамках судового розгляду, висновків суду не спростовує.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук