Провадження №2/200/3206/18
У Х В А Л А

11 липня 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ГРУП» про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2018 року представник позивача звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ГРУП» про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 липня 2018 року визначено для розгляду даної позовної заяви суддю Женеску Е.В. та відповідно до контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді матеріали позовної заяви з додатками передані судді 10 липня 2018 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Також разом, з позовною заявою, позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій просить суд, накласти арешт на все майно та грошові кошти, що нлежать відповідачу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, представник позивача зазначає, що враховуючи обставини та підстави для перерахування коштів. зміст умов договору, що вказує на його недійсність, характер фіктивних зобовязань відповідача, його погану репутацію, чималу суму коштів 234 372,40 грн. Також те, що офіс відповідача в місці укладання правочину порожній, телефони не відповідають, а також те, що даний випадок є непоодинокий, від врегулювання спору відповідач ухиляється, а тому у позивача є підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, зважаючи на обставини справи прийшов до наступного висновку.

Частиною першою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихстаттею 150цього Кодексузаходів забезпеченняпозову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.1. ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні міститися: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

В заяві про забезпечення позову заявник не навів доказів чому не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також заявник не зазначив доказів, що існує реальна загроза невиконання рішення суду.

Крім того, позивачем не зазначено, що даний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, а також не зазначено на яке саме майно він просить накласти арешт.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Пленум Верховного Суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 розяснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повязанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову. Як вбачається з матеріалів позову та матеріалів заяви про забезпечення позову заявник не надає належних доказів на підтвердження того, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, не обґрунтовує необхідність забезпечення позову і не обґрунтовує доцільності обрання саме цього виду забезпечення позову і, що призведе до порушення прав позивача.

Отже, в відповідності з зазначеними нормами процесуального права суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ГРУП» про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участинідругійстатті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також подальшому розгляду справи.

Пунктом 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску