Справа № 464/4019/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/783/4392/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 26 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість у розмірі 11 200 доларів США та 3 % річних у розмірі 1 004,31 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у квітні 2013 року відповідач отримав від нього 11 200 доларів США позики і зобов'язався їх повернути до 03 травня 2013 року, про що склав власноручно розписку. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав та не повернув вказану суму у строк, що передбачений домовленістю та письмовою розпискою, на неодноразові вимоги про повернення боргу, реагувань з боку відповідача не було. Враховуючи те, що умови договору позики не виконано, кошти на даний час не повернуто, відтак, заборгованість за вказаним договором становить 12 204, 31 доларів США, з яких: 11 200 доларів США - сума позики, 1 004,31 доларів США - 3 % річних за порушення грошового зобов'язання.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 26 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 11 200 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день ухвалення рішення становить 294 298 грн. 70 коп., та 3 % річних у розмірі 1 004,31 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день ухвалення рішення становить 26 389 грн. 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 077 грн. 33 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що розписку про отримання ним позики у розмірі 11 200 доларів США він написав під фізичним та психологічним тиском, жодних коштів не отримував. Вказує, що наявна в матеріалах справи розписка не містить істотних умов договору позики та обов'язку повернення відповідачем позивачу грошових коштів, у розписці відсутні паспортні дані та підпис ОСОБА_2, а також дата її складання та дані свідків, які б могли підтвердити написання розписки. Вважає, що вказане свідчить про відсутність будь-яких зобов'язань між сторонами. Крім цього, посилається на те, що даний правочин суперечить положенням п. 6.2 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», згідно з якою офіційною грошовою одиницею є гривня. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав письмове заперечення на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін. ОСОБА_4 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотання його представника - ОСОБА_5 про відкладення пригляду справи відхилено колегією суддів з урахуванням тривалості розгляду справи та неодноразових відкладень розгляду справи за клопотаннями ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до письмової розписки ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 11 200 доларів США та зобов'язався повернути такі до 03 травня 2013 року (а.с.5 т.1). Факт власноручного написання боргової розписки ОСОБА_4 не оспорюється.

Встановлено, що ОСОБА_2 умови договору виконані повністю шляхом надання позичальнику ОСОБА_4 коштів в сумі 11 200 доларів США, в свою чергу, відповідач ОСОБА_4 не виконав зобов'язань за договором позики та не повернув у встановлений строк кошти, а відтак районний суд прийшов до вірного висновку про підставність вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із наданим представником позивача розрахунком, 3% річних від суми боргу за період з 04 травня 2013 року по 29 квітня 2016 року становить 1004,31 доларів США (а.с.3 т.1). Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що жодних коштів ОСОБА_4 від ОСОБА_2 не отримував та, що розписка була написана ним під фізичним та психологічним тиском, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач, визнаючи факт написання ним розписки, належними та допустимими доказами не довів написання такої під впливом психологічного чи фізичного тиску.

Колегія суддів не бере до уваги покликання відповідача про те, що представлена суду розписка не містить істотних умов договору позики, що суперечить ст. 638 ЦК України, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що для укладення договору позики необхідно досягнення згоди між сторонами з цього приводу, в тому числі досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо розміру позики, її строку (без зазначення строку), а також щодо обов'язку повернути позичені кошти, а відсутність у розписці відомостей про час та місце складання розписки, паспортних даних, ідентифікаційних номерів, тощо , не свідчить про її безгрошовість.

Не заслуговують на увагу покликання відповідача про те, що даний правочин суперечить положенням п. 6.2 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки зобов'язання виражене у іноземній валюті - доларах США, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства є Цивільний Кодекс України, при цьому глава 71 даного Кодексу, що регулює відносини позики, не встановлює жодних обмежень щодо укладання договору позики в іноземній валюті. А статтею ст.524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, але сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростували факт укладення між сторонами договору позики, дійсність його умов та передачі коштів чи вчинення правочину під фізичним та психологічним тиском, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики, слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача 11 200 доларів США заборгованості за договором позики, що в еквіваленті до національної валюти станом на день ухвалення рішення становить 294 298 грн. 70 коп та 3% річних в сумі 1 004, 31 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день ухвалення рішення становить 26 389 грн. 92 коп.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 26 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 09.07.2018р.

Головуючий

Судді: