Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 208/4575/16-ц

провадження № 61-2274св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Кам'янська міська рада,

особа, яка подавала апеляційну скаргу - керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Захаров М. Ю.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Кам'янської міської ради про визнання права власності на гараж.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він проживає в будинку АДРЕСА_1, та вже багато років користується земельною ділянкою, що знаходиться між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, де знаходився його сарай. У період з квітня по вересень 2012 року, він на місці старого сараю встановив гараж для особистого користування. Для відведення земельної ділянки під будівництво гаражу та узаконення будівництва він звернувся до Управління головного архітектора міста міської ради, яке надало відповідь про неможливість будівництва гаражу біля будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 із посиланням на пункт 7.44 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень». Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Вказаною земельною ділянкою він користується вже понад 50 років. 17 лютого 2016 року він отримав звіт ДП «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» про проведення технічного обстеження гаражу (літ.А-1), який розташований на ділянці біля будинку АДРЕСА_2, у якому вказано, що об'єкт збудований у 2012 році, площа забудови земельної ділянки - 21,0 кв. м; об'єкт - одноповерхова споруда, прямокутної форми з розмірами в плані 3,97x6,07 м.Під час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості його надійності та безпечності експлуатації були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції гаража, розташованого на ділянці біля будинку АДРЕСА_2 та встановлено його готовність до експлуатації, недоліків, які можуть вплинути на безпечну експлуатацію, не виявлено.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на капітальний гараж (площа забудови земельної ділянки - 21,0 кв. м; об'єкт - одноповерхова споруда прямокутної форми з розмірами в плані 3.97х6.07 м), розташований біля будинку АДРЕСА_2.

Дніпродзержинська міська рада позов не визнала та пояснила суду, що у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянки під гаражем.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на капітальний гараж (площа забудови земельної ділянки - 21,0 кв. м; об'єкт - одноповерхова споруда прямокутної форми з розмірами в плані 3.97х6.07 м), розташований біля будинку АДРЕСА_2.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду виходив із відсутності доказів того, що позивач отримував у встановленому законом порядку земельну ділянку під будівництво гаражу.

У січні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Крім того, заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції не обґрунтував підстави для прийняття апеляційної скарги керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та поновлення йому строку на апеляційне оскарження. Керівником Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області належним чином не обґрунтовано в чому конкретно полягають виключні випадки та в якому конкретно законі ці виключні випадки передбачені для представництва інтересів органу місцевого самоврядування у суді в рамках цієї справи. Крім того, оскарження судових актів через значний проміжок часу, який суттєво перебільшує встановлений законом строк, означало б вихолощення права, встановленого судовим рішенням, та порушувало б принцип правової визначеності. У будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У березні 2018 року Кам'янська міська рада подала до суду відзив згідно з яким відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 17 лютого 2016 року на замовлення ОСОБА_4, гараж площею забудови 24,1 кв. м розташований біля будинку АДРЕСА_2 є самочинним будівництвом. Матеріали справи також не містять відомостей про надання ОСОБА_4 у передбаченому законом порядку земельної ділянки під фактично збудований капітальний гараж біля будинку.

Керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області також подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 згідно з яким половина змісту касаційної скарги акцентована на обґрунтуванні відсутності підстав у апеляційного суду відкривати провадження за скаргою прокурора, тому що він не навів ґрунтовних доказів поважності пропуску строку її внесення міською радою або прокуратурою.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено і сторонами у справі не заперечується, що позивач самовільно побудував гараж площею 24, 1 кв. м розташований біля будинку АДРЕСА_2.

Із метою отримання дозволу про надання земельної ділянки для будівництва гаражу позивач звернувся до управління головного архітектора міста міської ради.

Згідно з відповіддю головного архітектора міста від 13 червня 2012 року, будівництво гаража для індивідуального автомобіля на території прилеглій до житлових будинків за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 не передбачено існуючою містобудівною документацією. Крім того, діючими будівельними нормами не передбачено розміщення гаражів на територіях прилеглих до житлових будинків. Згідно з пунктом 7.44 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» гаражі та автостоянки індивідуальних автомобілів необхідно розміщувати на периферії житлових районів, на міжмагістральних територіях або в їх межах на ділянках, віддалених від місць, передбачених для ігор дітей і відпочинку населення».

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Встановивши з поданих сторонами доказів, що позивач самовільно зайняв земельну ділянку та без погодження з власником і отримання дозвільної документації від органів державного архітектурно-будівельного контролю збудував на ній гараж, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Твердження заявника про те, що апеляційний суд не мав права відкривати апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, є безпідставними, оскільки прокурор - особливий суб'єкт цивільного процесу, і його участь викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом «Про прокуратуру». Тобто ця функція представництва інтересів у суді є для органів прокуратури конституційною. Звернення прокурора із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції є законним та відповідає приписам Закону України «Про прокуратуру» відповідно до якої з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну скаргу та касаційну скаргу.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою у зв'язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик