ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року

м.Суми

Справа №576/435/18

Провадження № 22-ц/788/1118/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хвостика С.Г. (суддя-доповідач),

суддів Левченко Т.А., Собини О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2018 року в складі судді Колодяжного А.О., ухваленого в м. Глухові, повний текст якого складений 04 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

02 березня 2018 року року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 07 грудня 2012 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки позичальниця приєдналась до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при зміні процентної ставки, нарахуванні комісії, пені і штрафів за порушення відповідачкою зобов'язань банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов'язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 20 лютого 2018 року утворився борг на загальну суму 15313,54 грн, з яких: 598,90 грн - тіло кредиту; 223,93 грн - відсотки за користування кредитом; 13285,30 грн - пеня; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн - штраф (фіксована частина), 705,41 грн - штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 871 грн 27 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 07 грудня 2012 року та 100 грн 43 коп. судового збору.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням суду не погодилось в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, пені та штрафів і, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати в частині незадоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачка власноручним підписом у заяві-анкеті засвідчила, що ознайомлена з договором про надання банківських послуг, згодна з його умовами та зобов'язалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, що свідчить про те, що між нею та банком було укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору. При цьому, позивач зауважує, що відсутність підпису позичальниці на цих Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними. Також банк зазначає, що відповідачка користувалась кредитним лімітом, отже, погодилась із запропонованими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями.

В частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту судове рішення не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 07 грудня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 8).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 погодилась, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка засвідчила, що вона була ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані заявниці для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, як вбачається з анкети-заяви, заявницю було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявниця зобов'язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що за кредитним договором № б/н від 07 грудня 2012 року станом на 20 лютого 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 15313,54 грн, яка складається із: 598,90 грн заборгованості за кредитом, 223,93 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 13285,30 грн пені, а також 500 грн фіксованої частини штрафу та 705,41 грн його процентної складової (а.с. 5, 6-7).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що кредитний договір від 07 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений і остання має обов'язок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування коштами. Проте, враховуючи, що умовами укладеного договору розмір процентів за користування кредитом, пеня та штраф не були передбачені, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку позичальниця не підписувала й оригінали цих документів позивач відповідачці не передавав, тому суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення 13285,30 грн пені і штрафу на загальну суму 1205,41 грн, а стосовно стягнення боргу по процентам суд виходив з передбаченого ч. 1 ст. 1054 ЦК України обов'язку позичальниці сплачувати банку проценти за користування кредитом за обліковою ставкою Національного банку України, які визначив у розмірі 272,37 грн, тим самим, частково задовольнивши ці вимоги.

З такими висновками суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов'язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Факт використання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору, в якому відображений рух коштів, а саме: використання і часткове повернення кредитних коштів позичальницею.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1, підписавши 07 грудня 2012 року анкету-заяву, приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також погодилась на запропоновані банком умови використання кредитних коштів.

Водночас, суд першої інстанції вважав, що надані позивачем докази у своїй сукупності не доводять позовні вимоги в частині права банку на стягнення процентів за користування кредитом, оскільки Умови і Правила надання банківських послуг в Приватбанку, які подані останнім разом з позовом, не підписані відповідачкою.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що особливістю договору приєднання є те, що позичальниця приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов, тобто, підпис ОСОБА_1 не є обов'язковою умовою чинності кредитного договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже, суд першої інстанції не взяв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 15 травня 2013 року по 20 лютого 2018 року, з якого вбачається, що з 23 травня 2013 року позичальниця почала користуватися кредитними коштами, з 07 червня 2013 року частково сплачувала борг, а останній платіж на суму 70,12 грн вона здійснила 09 липня 2015 року.

При цьому, частково повернувши кредит 07 червня 2013 року у сумі 50 грн, ОСОБА_1, таким чином, погодилась зі встановленою банком на момент підписання анкети-заяви процентною ставкою за користування кредитом на рівні 30 % річних.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи з вимог частини першої ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Встановивши, що ПАТ КБ «Приватбанк» надав до суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 07 грудня 2012 року разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, з чого вбачається, що остання погодилась із запропонованими банком умовами використання кредитних коштів, тобто, зі сплатою 30 % річних за користування кредитом і, при цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, факт використання кредитних коштів, їх часткове повернення позичальницею не оспорювались, тобто, на думку колегії суддів, договір нею частково виконувався, а згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору від 07 грудня 2012 року закінчився у зв'язку із закінченням строку дії останньої картки, а саме: 31 січня 2017 року і в подальшому сторонами не продовжувався.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по процентам за користування кредитними коштами нарахована відповідачці станом на 20 лютого 2018 року, тобто, після закінчення строку дії кредитного договору із розрахунку 2,90 % та 3,60 % на місяць.

Проте, умовами укладеного між сторонами кредитного договору не встановлено розмір процентної ставки після закінчення строку дії договору, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за період з 01 лютого 2017 року по 20 лютого 2018 року на рівні облікової ставки Національного банку України, що узгоджується також з положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами на рівні 30 % річних у період строку дії договору, тобто, з 07 грудня 2012 року по 31 січня 2017 року.

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ч. 1 ЦК України (у редакції, чинній на момент підписання відповідачкою анкети-заяви) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною 3 цієї ж статті ЦК України у тій же редакції було передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Правила застосування банком змінюваної процентної ставки відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ч. 1 ЦК України (у редакції, чинній на момент підписання відповідачкою анкети-заяви) позивачем не дотримані, а саме: позичальниця письмово не повідомлялась не пізніш, як за 7 календарних днів до дати, з якої застосовувалась нова процентна ставка (п. 1.1.3.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг); у кредитному договорі, зокрема, в анкеті-заяві не було встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

Відтак, слід вважати, що ОСОБА_1 мала обов'язок перед банком сплачувати не більше, ніж 30 % річних за користування кредитними коштами в період строку дії кредитного договору, а також проценти за користування кредитними коштами на рівні облікової ставки Національного банку України після закінчення строку його дії, тому рішення суду в частині стягнення з неї 272,37 грн заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, розрахунок стосовно якої суд визначив на рівні облікової ставки Національного банку України, підлягає частковому скасуванню.

З розрахунку заборгованості вбачається, що після використання відповідачкою 23 травня 2013 року кредитних коштів в сумі 560 грн протягом пільгового періоду, тобто, по 25 червня 2013 року, банк не нараховував проценти за користування цими коштами. Отже, період користування кредитними коштами, за який банк нараховував проценти, починається з дня виникнення поточної заборгованості, тобто, з 26 червня 2013 року і діяв по 31 січня 2017 року, тобто до закінчення строку дії картки. За вказаний період позичальниця мала сплачувати банку 30 % річних за користування кредитними коштами в сумі 598,90 грн, а всього - 647,80 грн (598,90 грн боргу по тілу кредиту * 30 % річних * 1316 прострочених днів за спірний період / 365 днів).

Що стосується розміру процентів після закінчення строку дії кредитного договору, тобто з 01 лютого 2017 року по 20 лютого 2018 року, то їх розмір має визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України, що становить 84,76 грн, виходячи з наступного розрахунку:

з 01.02.2017р. по 13.04.2017р.: (598,90 грн * 14% річних * 72 дні / 365 днів) = 16,54 грн;

з 14.04.2017р. по 25.05.2017р.: (598,90 грн * 13% річних * 42 дні / 365 днів) = 8,96 грн;

з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р.: (598,90 грн * 12,5% річних * 154 дні / 365 днів) = 31,59 грн;

з 27.10.2017 р. по 14.12.2017 р.: (598,90 грн * 13,5% річних * 49 днів / 365 днів) = 10,85 грн;

з 15.12.2017р. по 25.01.2018р.: (598,90 грн * 14,5% річних * 42 дні / 365 днів) = 9,99 грн;

з 26.01.2018р. по 20.02.2018р.: (598,90 грн * 16% річних * 26 днів / 365 днів) = 6,83 грн.

Отже, загальний розмір заборгованості по процентам за користуванням кредитними коштами за кредитним договором від 07 грудня 2012 року, який виник у відповідачки за період з 26 червня 2013 року по 20 лютого 2018 року становить 732 грн 56 коп. (647,80 грн + 84,76 грн).

Разом з тим, колегія суддів, керуючись засадами диспозитивності цивільного судочинства, вважає за необхідне визначити розмір заборгованості по процентам за користуванням кредитними коштами в межах заявлених позивачем позовних вимог, а саме: в сумі 223 грн 93 коп.

Стосовно вирішених позовних вимог в частині стягнення з відповідачки пені та штрафу колегія суддів зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку нараховувати та обов'язок позичальника сплачувати пеню у випадку виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн, ураховуючи прострочені зобов'язання, передбачені п.п. 2.1.1.12.7.4 (зобов'язання зі сплати штрафу у розмірі 100% від несплачених процентів за користування кредитом) та 2.1.1.12.8.1 (зобов'язання зі сплати штрафу у розмірі 100% від несплаченої комісії за обслуговування кредиту).

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (а.с. 9, 10-24).

Отже, умовами укладеного сторонами 07 грудня 2012 року кредитного договору передбачено застосування пені і штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки штрафу на загальну суму 1205,41 грн слід скасувати та частково задовольнити ці вимоги, ураховуючи, що його розмір є меншим у порівнянні з пенею, а саме: стягнути з відповідачки на користь позивача штраф у сумі 541,14 грн (500 грн + 5% від (598,90 грн заборгованості по кредиту + 223,93 грн боргу по процентам за користування кредитом).

Що стосується рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідачки пені, то колегія суддів погоджується з ним в зазначеній частині, не допускаючи, тим самим, подвійної відповідальності, тому апеляційна скарга стосовно зазначеного задоволенню не підлягає.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відмовивши у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами, виходячи із передбаченого у договорі розміру, а також щодо стягнення штрафу, суд першої інстанції, тим самим, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині неповністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення цих вимог, стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 223,93 грн та 541,14 грн штрафу. Отже, всього з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 1363,97 грн (598,90 грн боргу по тілу кредиту + 223,93 грн боргу по процентам за користування кредитом + 541,14 грн штрафу) заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі ст. 376 ч. 1 п. п. 1, 4 ЦПК України підлягає скасуванню в зазначеній вище частині, а апеляційна скарга, відповідно, підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині розміру судових витрат необхідно змінити.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 8,91 %, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України сплачені ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в суді першої інстанції у сумі 156,99 грн судового збору (8,91 % від 1762 грн), а не 100,43 грн, як вказав суд першої інстанції, та в апеляційному суді - у сумі 235,49 грн (8,91 % від 2643 грн), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог, слід компенсувати позивачу за рахунок ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 1, 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2018 року в частині вирішених позовних вимог скасувати і ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570) 1363,97 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 07 грудня 2012 року, яка складається із: 598,90 грн боргу по тілу кредиту, 223,93 грн боргу по процентам за користування кредитом, 541,14 грн штрафу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2018 року в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 156 грн 99 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 235 грн 49 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина