Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/6976/16-ц
Провадження № 2/644/194/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря - Ткаченко Ю.В., представника позивача - ОСОБА_1, третьої особи - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_3 до Відділу реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, третя особа - ОСОБА_2, про визнання розірвання шлюбу фіктивним, -

УСТАНОВИВ:

Позивач та його представник просять суд визнати розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фіктивним. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 29.11.1997 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено шлюб. З 06.05.1998 року позивач та ОСОБА_4 проживали разом у АДРЕСА_2. Квартира до одруження належала позивачу. Позивач не бажав щоб вказана квартира була успадкована його дітьми від попереднього шлюбу, у зв'язку з чим позивач вирішив формально розлучитися з ОСОБА_4 та продати їй квартиру. При цьому позивач бажав продовжувати проживати разом із ОСОБА_4 однією сім'єю та фактично перебувати у сімейних відносинах. ОСОБА_4 підтримала наміри позивача. 20.09.2005 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач здійснив продаж квартири ОСОБА_4 та вони продовжили проживати разом. 05.11.2007 року ОСОБА_4 продала вказану квартиру та купила квартиру АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєструвалися позивач та ОСОБА_4 Позивач завжди проживав з ОСОБА_4, мав з нею близькі стосунки, покращував умови проживання у придбаній квартирі. Враховуючи викладені обставини позивач вважає, що розірвання шлюбу було фіктивним.

Орджонікідзевський районний у м.Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області надав суду заяву, у якій вказує на те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просить суд розглядати справу у відсутність їх представника (т.1 а.с.121).

Третя особа ОСОБА_2 та її представник заперечують проти задоволення позовних вимог, надали суду заперечення (т.1 а.с.154-157), у яких вказують на те, що третя особа ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_4 20.09.2005 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла. Третя особа ОСОБА_2 вказує на те, що її донька після розірвання шлюбу втратила з ОСОБА_3 зв'язок, вони не мали стосунків, які б поєднували їх як чоловіка та жінку, після розлучення вони не мали шлюбних стосунків, не вели спільного господарства. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 разом як жінка і чоловік не проживали, у ОСОБА_4 був коханий чоловік. Метою розірвання шлюбу було саме припинення шлюбних відносин, які були нестерпними. Іноді ОСОБА_4 могла чимось допомогти колишньому чоловікові, але така допомога не є шлюбними відносинами. Метою визнання розірвання шлюбу фіктивним для позивача, на думку третьої особи, є те, що у разі задоволення такого позову, він стане спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 Крім того, позивач не звертався із таким позовом за життя ОСОБА_4, а звернувся лише через рік після її смерті, що свідчить про корисливі мотиви позивача. Позивач не ніс витрат на поховання ОСОБА_4, не був присутній на її похороні, що також свідчить про відсутність шлюбних стосунків. Щодо обставин продажу квартири АДРЕСА_2, третя особа зазначає, що 06.10.2005 року ОСОБА_4 придбала її у ОСОБА_3 Проте метою продажу ОСОБА_3 квартири стало не усунення дітей позивача від спадкування, як зазначає позивач у позові, а фінансові потреби позивача, а саме його заборгованість перед кредиторами. Крім того, для купівлі вказаної квартири ОСОБА_4 брала кредит, а вказана квартира виступала в якості забезпечення зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором. Викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 віддала кошти за квартиру ОСОБА_3, а у разі якщо б розірвання шлюбу було б фіктивним, то не було б передачі грошей за квартиру. В подальшому ОСОБА_4 продала квартиру АДРЕСА_2 та придбала квартиру АДРЕСА_1, до якої позивач не мав жодного відношення. Не визнає третя особа і посилання позивача на постійне покращенням умов проживання в квартирі, оскільки умови проживання були створені ОСОБА_4

Судом встановлено, що 29.11.1997 року позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (т.1 а.с.8, 73).

20.09.2005 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №447, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (т.1 а.с.9, 73).

З 06.05.1998 року ОСОБА_4 була зареєстрована у АДРЕСА_2, а 08.09.2005 року була знята з реєстрації за вказаною адресою, тобто перед розірванням шлюбу, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (т.1 а.с.22).

06.10.2005 року на підставі договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2, продаж вчинено за суму 126 250 грн., які були сплачені покупцем продавцю під час укладання договору купівлі продажу. Пунктами 8 і 13 вказаного договору ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зокрема підтвердили, що договір купівлі-продажу відповідає їх дійсним намірам, що вони розуміють значення своїх дій та підтверджують, що договір не носить характеру фіктивної та удаваної угоди. Викладене підтверджується договором купівлі-продажу від 06.10.2005 року, який посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченком Р.П. (т.1 а.с.12-13).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру іпотек, на квартиру АДРЕСА_2 16.11.2005 року було накладено обтяження у вигляді іпотеки. Підставою обтяження стало те, що ОСОБА_4 отримала у ВАТ КБ «Надра» кошти у розмірі 20 000 доларів США (т.1 а.с.94-98).

05.11.2007 року ОСОБА_4 продала квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.11.2007 року ВКА №876491 (т.1 а.с.14-16).

05.11.2007 року ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 за суму 227 250 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.11.2007 року ВКА №954194 (т.1 а.с.18-19, 93).

З 15.11.2007 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зареєстровані у АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою з місця реєстрації (т.1 а.с.22, 23).

На підтвердження покращення умов проживання однією сім'єю позивачем надано суду договір підряду №3/11-19 від 10.11.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_3 замовив у ФОП ОСОБА_8 виготовлення та установку дверей (т. 1 а.с.26-28) та акт приймання передачі до вказаного договору (т.1 а.с.29), договір про надання послуг електрозв'язку (т.1 а.с.30-31), копію гарантійної картки на телефонний апарат (т.1 а.с.32, 33).

Відповідно до ч.1 ст.106 Сімейного Кодексу України, подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Статтею 108 Сімейного Кодексу України, встановлено, що за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде установлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що після розірвання шлюбу позивач та ОСОБА_4 проживали разом. Проте вказані обставини не можуть бути підставою для визнання розірвання шлюбу фіктивним, адже необхідною умовою для визнання розірвання шлюбу фіктивним є не лише спільне проживання колишнього подружжя, а проживання саме однією сім'єю, тобто дії подружжя мають бути спрямовані саме на реалізацію функції сім'ї та мати не меті шлюбні відносини. Проте такі обставини не були встановлені під час судового розгляду.

Свідки на стороні позивача - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснили, що вони не знали, що позивач та ОСОБА_4 розірвали шлюб, що вони проживали разом. Таким чином, пояснення свідків не свідчать про те, що 20.09.2005 року позивач та ОСОБА_4 не мали на меті розірвати шлюб, що вони проживали однією сім'єю та мали на меті шлюбні відносини.

При цьому свідки з боку третьої особи - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 пояснили в суді, що їм було відомо, що ОСОБА_4 розірвала шлюб зі своїм чоловіком, що вона купувала у нього квартиру. ОСОБА_4 часто приїжджала до матері у село, а її колишнього чоловіка вони ніколи не бачили. Свідки також пояснили, що колишнього чоловіка ОСОБА_4 не було на її похоронах. Свідок ОСОБА_13 вказала, що їй відомо, що ОСОБА_3 мешкав разом із ОСОБА_4 у одній квартирі, однак він проживав у окремій кімнаті.

На підтвердження факту близьких, подружніх стосунків представником позивача надані суду фотознімки (т.1 а.с.51-67), проте такі фотознімки не можуть бути розцінені судом як належні докази наявності подружніх стосунків між позивачем та ОСОБА_4, оскільки достовірно не відомо, хто зображений на фотознімках, не встановлено дати, коли зроблені вказані фотознімки, не встановлено, чи зроблені вони саме після розірвання шлюбу чи задовго до розірвання шлюбу.

У позовній заяві позивач також посилається на те, що про близькі стосунки після розірвання шлюбу свідчить те, що позивач брав активну участь у здійсненні купівлі квартири АДРЕСА_1 та надавав власні кошти у розмірі 2000 доларів США на купівлю вказаної квартири. Проте суду не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Натомість для купівлі квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 отримала у ВАТ КБ «Надра» кошти у розмірі 20 000 доларів США. Викладене свідчіть про те, що купівля-продаж вказаної квартири не була удаваним правочином.

Як було встановлено судом, позивач був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 разом із колишньою дружиною ОСОБА_4 Надані суду договір підряду №3/11-19 від 10.11.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_3 замовив у ФОП ОСОБА_8 виготовлення та установку дверей (т. 1 а.с.26-28), акт приймання передачі до вказаного договору (т.1 а.с.29), договір про надання послуг електрозв'язку (т.1 а.с.30-31), копія гарантійної картки на телефонний апарат (т.1 а.с.32, 33), беззаперечно не свідчать про наявність шлюбних стосунків між позивачем та ОСОБА_4, адже замовлення вказаних послуг та купівля телефону можуть бути спрямовані саме на задоволення власних потреб позивача.

Фіктивне розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_4 позивач пояснює тим, що він мав на меті усунути своїх дітей від першого шлюбу від права на спадкування. Суд приймає до уваги, що позивач мав можливість обрати і інший спосіб для розпорядження своїм майном по відношенню до своїх спадкоємців, ніж фіктивне розірвання шлюбу.

Крім того, суд приймає до уваги, що розірвання шлюбу, яке позивач просить визнати фіктивним, відбулося 20.09.2005 року, тобто з моменту розірвання шлюбу минуло більше 12 років. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Позивач звернувся з вказаним позовом лише 29.08.2016 року. Таким чином, за життя ОСОБА_4 позивач не намагався визнати розірвання шлюбу фіктивним чи офіційно відновити шлюбні стосунки.

Таким чином, під час судового розгляду судом не було встановлено, що позивач та ОСОБА_4 після розірвання шлюбу проживали однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приймає до уваги, що на момент розірвання шлюбу позивач і ОСОБА_4 проживали окремо, а ОСОБА_4 була знята з реєстрації із спільного з позивачем місця проживання, що після розірвання шлюбу сплив тривалий строк під час якого питання фіктивності розірвання шлюбу або відновлення шлюбу не вирішувалося, що позивач і ОСОБА_4 хоча і проживали разом, однак їх відносини не носили сімейного, шлюбного характеру. Суд приймає до уваги, що в суді не було доведено, що на момент розірвання шлюбу позивач і ОСОБА_4 не мали намір розірвати шлюб. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не доведені під час судового розгляду, у зв'язку з чим в задоволенні позову про визнання розірвання шлюбу фіктивним слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 77, 78, 81, 141, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.106, 108 СК України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання фіктивним розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_4, зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Харкова 20 вересня 2005 року за актовим записом №447, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Харківської області, враховуючи п.15.5 Розділу 13 Перехідних положень ЦПК України, через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Повний текст судового рішення виготовлено - 12 липня 2018 року.

СУДДЯ: