Справа № 442/497/17 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/4892/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 червня 2017 року у складі судді Нагірної О.Б. по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа Дрогобицька міська рада Львівської області про повернення самовільно захопленої земельної ділянки та знесення прибудов, призупинення незаконної приватизації,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_6, третя особа Дрогобицька міська рада Львівської області про про повернення самовільно захопленої земельної ділянки та знесення прибудов, призупинення незаконної приватизації.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 червня 2017 року в позові відмовлено.

Дане рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначають, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Вказують, ухвалою Дрогобицької міської ради від 20.12.2005р №581 ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинку, господарських спору площею 551 кв.м. на АДРЕСА_1, проте, оформити та фактично отримати у власність всю площу земельної ділянки ОСОБА_3 не змогла через неправомірні дії сусідки ОСОБА_6, яка не тільки перенесла межові знаки, встановила паркан всупереч схемі-плану, а й постійно чинить шкоду земельній ділянці та перешкоджає в користуванні земельною ділянкою. Суд в рішенні посилається на лист Департаменту ДАБІ у Львівській області від 05.01.2017 року №1013-6/50-17, в якому вказано про відсутність нового будівництва, реконструкцій, капітального ремонту та про відсутність порушень містобудівного законодавства. Проте, суд не взяв до уваги той факт, що зазначені будівлі частково були збудовані попереднім власником земельної ділянки , значну частину робіт будівництва та реконструкції цих будівель зроблено вже новими власниками. Також зазначає, що суд не надав належної оцінки доводам позивачів що ОСОБА_6 неодноразово порушувала принципи добросусідства, що підтверджується численними зверненнями та скаргами до відповідних органів.

Просять скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено що, земельна ділянка площею 510 кв м по АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 від 05.08.2008 року, та надана їй у власність на підставі ухвали 32 сесії 4 скликання №581 від 20.12.2005року, ухвали 7 сесії 5 скликання №428 від 22.10.2007року Дрогобицької міської ради у межах згідно з планом.

Згідно витягу з ухвали від 20.12.2005 № 581 ОСОБА_3 , прож. на АДРЕСА_1, надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 551 кв.м. на АДРЕСА_1.

Дана земельна ділянка межує із земельними ділянками ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради депутатів трудящих від 12.05.1967 р. №272 було вирішено частково змінити рішення міськвиконкому від 16.07.1965 року №402 та встановити нові, відкоректовані норми садибних ділянок по АДРЕСА_1 становити норма 367 кв.м., за будинком по АДРЕСА_1 встановити норму 551 кв.м.

Ухвалою XII сесії п`ятого скликання Дрогобицької міської ради від 22.10.2007 року Про затвердження громадянам уточнених площ земельних ділянок, переданих у безоплатну власність та спільну сумісну власність, затверджено уточнені площі земельних ділянок, які передані у безоплатну власність та спільну сумісну власність громадянам, ОСОБА_3 прож. на АДРЕСА_1 зем.ділянку площею 510 кв.м. (попередня площа 551 кв.м.) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1.

Державною архітектурно-будівельною інспекцією України департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 05.01.2017 року № 1013-6/50-17 надано відповідь на заяву ОСОБА_3, та зазначено, що за наслідком проведеної перевірки встановлено, що на АДРЕСА_1 на прибудинковій території (знаходиться двохквартирний житловий будинок та занедбана господарська споруда позначені на схем плані під літерою Б-1970р. та В- 1990р.) та прилеглим навісом на межі із будинковолодінням ОСОБА_3 та погріб, які належать згідно свідоцтва про спадщину гр. ОСОБА_6 від 25.09.1990р. № 2049. Господарська будівля збудована з письмового пояснення гр. ОСОБА_6. після 1960 р. батьком ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту та порушень містобудівного законодавства не виявлено.

Відповідно до и. 1 п. 2 Порядку, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції. За результатами перевірок, проведених відповідно до Порядку, заходи державного архітектурно - будівельного контролю Департаментом застосовуються у випадках виявлення об'єктів будівництва - будівництво, реконструкція або капітальні ремонт яких здійснюється суб'єктами містобудування з порушенням вимог містобудівного законодавства.

Зазначено, що на момент перевірки, земельна ділянка по АДРЕСА_1 не є об'єктом будівництва, факт виконання будівельних робіт відсутній, а тому в Департаменті не має правових підстав для вжиття заходів державного архітектурно-будівельного контролю.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач жодних доказів того, що 41 кв.м., які були надані їй згідно ухвали від 20.12.2005р. №581, однак в подальшому у власність не передані (як вбачається з державного акту про право власності на земельну ділянку) захоплені самовільно відповідачкою ОСОБА_6 суду не надано, так як не надано суду доказів і того, що відповідач ОСОБА_6 самовільно збудувала на земельній ділянці позивачки ОСОБА_3 будь-які споруди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Метою судового доказування є всебічне, повне, об'єктивне з'ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов'язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд.

Позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача.

Як встановлено матеріалами справи, позивачами не надано доказів що саме ОСОБА_6 порушено їх права на земельну ділянку шляхом захоплення земельної ділянки чи самочинного будівництва на земельній ділянці що належить позивачам.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Як встановлено матеріалами інвентаризаційної справи на житловий будинок по АДРЕСА_1, в схем-плані земельної ділянки від 03.08.1965 року площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 зазначена у розмірі 501,10 кв.м.

Окрім того, як встановлено в ході апеляційного розгляду? що позивачі звертались до міського голови з заявою про приватизування 41 кв.м. земельної ділянки, однак заява не розглянута, а з відповіді Державної архітектурно-будівельної інспекції України департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області вбачається, що порушень з боку ОСОБА_6 не виявлено.

Колегія суддів вважає безпідставним покликання позивачів на ст..212, 211 ЗК України, оскільки не надано доказів щодо захоплення ОСОБА_6 їх земельної ділянки чи притягнення її до відповідальності.

Оскільки ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 510 м.кв., при приватизації з розмірами земельної ділянки погодилась, погодила межі даної земельної ділянки з усіма суміжними землекористувачами, зокрема і зі ОСОБА_6, тому покликання про самовільне зайняття ОСОБА_6 частини земельної ділянки що є власністю позивача є безпідставним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 липня 2018 року.

Головуючий

Судді