Справа № 541/1037/18
Провадження № 4-с/541/14/2018
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2018 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В.

з участю секретаря судового засідання Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, заінтересована особа ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області зі скаргою на дії та бездіяльність державних виконавців Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, в якій просив визнати бездіяльність начальника Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській обл. по винесенню постанови про скасування обмеження в праві виїзду ОСОБА_1 за межі України в звязку із належним виконанням особою зобовязань щодо сплати періодичних платежів протиправною та зобовязати Миргородський МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області винести постанову про скасування обмеження в праві виїзду ОСОБА_1 за межі України в звязку із належним виконанням особою зобовязань щодо сплати періодичних платежів; визнати дії старшого державного виконавця Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3 по винесенню постанов від 20.03.2018 року про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною зброєю, у праві полювання, дії державного виконавця Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_4 по винесенню подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1; дії головного державного виконавця Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_5 по винесенню постанови від 21.09.2016 року до АОПП «Великосорочинське» про звернення стягнення на утримання орендної плати ОСОБА_1 протиправними та зобовязати скасувати дані постанови.

В обґрунтування скарги зазначив, що він є боржником по виконавчому провадженню №47448471, яке відкрито Миргородським МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області на підставі виконавчого листа №АО-17 від 17 квітня 2000 року. Ним 15.04.2018 року на депозитний рахунок Миргородського МР ВДВС було перераховано кошти в сумі 625 грн. 26 коп. для сплати аліментів ОСОБА_2 та 14 травня 2018 року через Миргородське відділення Укрпошти на імя ОСОБА_2 ним зроблено переказ коштів в сумі 400 грн., як аліменти до повноліття. Вважав, що ним скасовані передумови на підставі яких Миргородським міськрайонним судом Полтавської області винесено ухвалу від 16.06.2017 року по справі №541/1280/17 про обмеження йому в праві виїзду за межі України, яку Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 17 серпня 2017 року залишив в силі, зазначивши, що предметом подання і відповідно причиною винесення заборони виїзду за межі України є час з якого відкрито виконавче провадження №4744871, тобто з квітня 2015 року по 16 червня 2016 року. У звязку з незгодою з розміром заборгованості він звернувся о Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області про повний перерахунок його заборгованості аліментів по виконавчому листу №АО-17 виданого 17.04.2000 року у виконавчому провадженні №47448471. Старшим державним виконавцем Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3 було надано відповідь в якій вказано, що боржником в період з квітня 2015 року по 16 червня 2016 року сплачено аліменти в розмірі 5500 грн. і заборгованість за цей період складає 625 грн. 26 коп. В інших період в перерахунку аліментів відмовлено у звязку з тим, що Миргородським МР ВДВС веде виконавче провадження з квітня 2015 року. В ніч з 14 на 15 травня 2018 року ним на електронну адресу Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області було направлено клопотання про скасування обмеження в праві виїзду за межі України у звязку зі сплатою аліментів в розмірі 1025 грн. 26 коп. ОСОБА_2 Станом на 17 травня 2018 року таке обмеження знято не було у звязку з чим вважав бездіяльність начальника Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області такою, що порушує його права про вільне пересування. Під час ознайомлення з перебігом виконавчого провадження 17 травня 2018 року через автоматизовану систему виконавчого провадження було виявлено відсутність постанови про скасування обмеження його в праві виїзду з межі України, крім того в системі відсутні будь-які відомості про наявність такої заборони, крім того з цими обмеженнями його ніхто не ознайомив у звязку з чим вважав їх протиправними. Наголосив, що постанова про відкриття виконавчого провадження№47448471 було відкрите 08.05.2015 року головним державним виконавцем Мальченко Тетяною Олександрівною, але в супереч Наказу МЮ України №43/5 від 20 травня 2003 року «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень» в Єдиному реєстрі відсутні відомості про письмове доручення начальника відділу ДВС про передачу виконавчого провадження №47448471 від ОСОБА_6 до ОСОБА_5, а отже остання не набула статусу державного виконавця у вп№47448471 і винесена нею постанова від 21.09.2016 року про звернення стягнення на орендну плату із земельного паю є протиправною і підлягає скасуванню.

Згідно Наказу МЮ України від 02.04.2012 року «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень» в редакції від 05.10.2016 року передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець якому воно передано виносить відповідну постанову. У системі виконавчого провадження відсутнє письмове доручення начальника ДВС про передачу в/п №47448471 від ОСОБА_5 до ОСОБА_4, також відсутня постанова ОСОБА_4 про прийняття в/п №47448471 до виконання, а отже подання сторонньої особи про обмеження його в праві виїзду за межі України є протиправним, а ухвала Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 червня 2017 року №541/280/17 підлягає скасуванню. Також відсутні відомості в Системі про передачу та прийняття ВП №47448471 до виконання ОСОБА_3, тому вважав винесені ним постанови про тимчасове обмеження ОСОБА_1 в праві керування транспортними засобами, користування вогнепальною мисливською зброєю, у праві полювання є протиправними та підлягають скасуванню.

Скаржник стверджує, що про порушення вищевикладеного дізнався 17 травня 2018 року із автоматизованої системи виконавчого провадження.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 свою скаргу підтримав частково, відмовився від вимоги про визнання бездіяльності начальника Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській обл. по винесенню постанови про скасування обмеження в праві виїзду ОСОБА_1 за межі України в звязку із належним виконанням особою зобовязань щодо сплати періодичних платежів протиправною та зобовязання Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області винести постанову про скасування обмеження в праві виїзду ОСОБА_1 за межі України в звязку із належним виконанням особою зобовязань щодо сплати періодичних платежів, оскільки рішенням суду визначений розмір заборгованості зі сплати аліментів. Решту вимог просив задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Представник Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_7, що діє на підставі відповідної довіреності (а.с.62) в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаної скарги, вважала, що всі дії державних виконавців, які були вчинені по даному виконавчому провадженню є законними та були спрямовані на виконання судового рішення. Не вбачала порушення прав боржника.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечувала, вважала дії державних виконавців законними.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 17 квітня 2000 року Миргородським районним судом Полтавської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_9 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно на дитину починаючи з 06 квітня 2000 року і до повноліття сина ОСОБА_10 (а.с.10-11).

12 серпня 2014 року розпорядженням № 7 начальника відділу ОСОБА_11 про розподіл територіальних дільниць між державними виконавцями відділу ДВС Миргородського МУЮ дільницю № 4 до складу якої входить с.В.Сорочинці Миргородського району було закріплено за державним виконавцем Солодовник О.О. (а.с.44-46).

Наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 15.04.2015 року № 255/9, державному виконавцю Солодовник О.О. було надано основну щорічну відпустку тривалістю 30 днів з 15 квітня 2015 року по 17 травня 2015 року (а.с.61).

14 квітня 2015 року розпорядженням № 4 в.о. начальника відділу ОСОБА_12 щодо прийому-передачі незавершених виконавчих проваджень іншому державному виконавцю на період відпустки, на час відпустки державного виконавця Солодовник О.О. виконання незавершених виконавчих проваджень, які перебували у останньої було покладено на державного виконавця Мальченко Тетяну Олександрівну (а.с.50-52).

08 травня 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Миргородського МУЮ ОСОБА_6 видано постанову про відкриття виконавчого провадження по вищевказаному виконавчому листу, яку було направлено на адресу боржника 13 травня 2015 року і вручено особисто 29 травня 2015 року (а.с.18).

11 жовтня 2016 року за дорученням № 11 щодо розподілу виконавчих проваджень, встановлення та закріплення дільниці № 5 начальником відділу ОСОБА_12 державними виконавцями було здійснено передачу незавершених виконавчих проваджень щодо примусового виконання виконавчих документів про стягнення аліментів, що закріплені за дільницями №2, №3, №4, №7 та №8 державному виконавцю Логвину Г.Г. на дільницю №5, про що було складено відповідний акт-прийому передачі від 31.10.2016, в якому під № 208 значиться виконавче провадження № 47448471 по стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (а.с.53-56).

У звязку з невиконанням рішення суду ОСОБА_13 і наявності заборгованості по аліментам у розмірі 57954,15 грн., державним виконавцем Логвин Г.Г. 15 червня 2017 року було подане подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, яке ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 червня 2017 року було задоволено і ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 серпня 2017 року залишено в силі (а.с.12-17).

5 жовтня 2017 року дорученням № 13 начальника відділу ОСОБА_12 щодо прийому-передачі незавершених виконавчих проваджень іншому державному виконавцю та визначення взаємозамінності державних виконавців у звязку зі звільненням з посади державного виконавця Логвина Г.Г. на час відсутності державного виконавця відділу виконання незавершених виконавчих проваджень, які перебували у ОСОБА_4 покладено на старшого державного виконавця відділу ОСОБА_3 ОСОБА_13 прийому-передачі, яким начальник відділу ОСОБА_12 05.10.2017 року передав, а державний виконавець Батієнко Я.І. прийняв виконавчі провадження, в якому міститься в тому числі і виконавче провадження №47448471, погоджено начальником Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_12 (а.с.57-60).

Вирішуючи вимоги скарги у відповідності до вимог ст. 447 ЦПК України в межах доводів заявника слід зазначити наступне.

Так, його вимоги в цілому зводяться до не додержання вимог Наказу МЮ України №43/5 від 20.05.2003 року «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень» про передачу виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого, що порушило права заявника на законне вчинення виконавчий дій по виконанню рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції що діяла на час передачі виконавчих проваджень) передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

У відповідності до п. 5 Розділу У Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2015 року №512/5 (надалі - Інструкція), виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі: хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці; звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця; включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) державного виконавця відповідно до Закону; утворення виконавчої групи між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

У відповідності до п. 6 Розділу V Інструкції виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби; утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.

Розглядаючи вказані вимоги законодавства у взаємозвязку із існуючими у цій справі обставинами не винесення держаними виконавцями постанов про прийняття до свого провадження виконавчого провадження, суд вважає правомірними дії службових осіб відділу ДВС з його письмового оформлення лише розпорядженнями начальника ВДВС про передачу виконавчих проваджень та актами прийому-передачі, оскільки вони видані з метою передачі від виконавця який пішов у відпустку та звільненого виконавця цілого ряду виконавчих проваджень, в тому числі провадження скаржника, іншому державному виконавцю.

Наведені скаржником обставини порушення вимог законодавства та його права на свободу пересування, закріпленого у ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини. Ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, не обґрунтовують та не спростовують законність дій уповноважених осіб органу ДВС при винесенні постанов щодо тимчасових обмежень.

Згідно положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За висновками Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відтак, суд не вважає за доцільне спростовувати у вказаному рішенні кожний аргумент заявника, оскільки по суті оскаржені рішення уповноважених осіб органу ДВС обґрунтовані відповідними фактичними обставинами у справі та прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства. Визнання таких дій протиправним через не винесення постанов про прийняття виконавчого провадження буде порушенням прав та законних інтересів стягувача у виконавчому провадженні та жодним чином не сприятимуть захисту прав заявника. Тому, якщо в діях виконавців вбачатиметься порушення порядку передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень вони можуть бути притягнуті до дисциплінарної відповідальності у разі встановлення вини.

За вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «ОСОБА_14 проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, відсутнє порушення цивільних прав чи обов'язків скаржника оскаржуваними рішеннями та діями, а тому такі обставини не породжують для нього права на судовий захист, тобто права на звернення із цією скаргою до суду, що обумовлює відмову в задоволенні по скарзі з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 82, 447-451 ЦПК України, Зако ном України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державних виконавців Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_15