АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Київ

Справа № 22-4513 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Галаган В.І.

Унікальний № 755/2768/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Новотех», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), про зміну сторони у виконавчому провадженні, подану в межах цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu№ ;Про судоустрій і статус суддів&q?та; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ня;Голос України&q?ол; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &quро;Прикінцеві та перехідні положення&q?ні; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q? 1;Про судоустрій і статус суддів&q?та; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &q?оз;Перехідні положення&q?і ; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

21.02.2018 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2010 р. позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0 від 10.09.2008 р. в розмірі 1 269 378,03 грн. та судовий збір в розмірі 1 700,00 грн.

В подальшому представником банку було отримано 3 виконавчі листи по справі.

12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1 щодо кредитного договору №0 від 10.09.2008 р. та іпотечного договору №93447 від 10.09.2008 р.

18.12.2017 р. між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ Фінансовою компанією «Новотех» було укладено договір відступлення права вимоги №18-12/1 щодо кредитного договору №0 від 10.09.2008 р. та іпотечного договору №93447 від 10.09.2008 р.

18.12.2017 р. між Фінансовою компанією «Новотех» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги №12-12/2 щодо кредитного договору №0 від 10.09.2008 р. та іпотечного договору №93447 від 10.09.2008 р. Договір відступлення права вимоги за договором майнової поруки був нотаріально посвідчений.

На підставі цих договорів ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про заміну сторонни виконавчого провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2018 р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу скасувати та ухвалити нову якою замінити сторону виконавчого провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що судом першої інстанції ототожнено договір відступлення права вимоги з договором факторингу та надано невірну оцінку договору відступлення права вимоги, і як наслідок фактично визнано його недійсним без належних на це підстав.

Апелянт наполягала, що доводи суду першої інстанції щодо підстав відмови в задоволенні заяви є формальними та не відповідають суті спору та заявленим вимогам, докази належним чином не досліджувались, що стало підставою для постановлення необґрунтованої ухвали.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 10.09.2008 р. між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладеного договір про надання споживчого кредиту (Том 1 а.с.11-12), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 120 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору дорівнювало еквіваленту 582 168,00 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 15,00% річних строком до 10.09.2018 р.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09.09.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №228134 (Том 1 а.с.17-19), згідно якого поручитель зобов?язувався відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем - ОСОБА_3 обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09.09.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №228135 (Том 1 а.с.20-22), згідно якого поручитель зобов?язувався відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем - ОСОБА_3 обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Внаслідок невиконання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2010 р. позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0 від 10.09.2008 р. в розмірі 1 269 378,03 грн. та судовий збір в розмірі 1 700,00 грн. (Том 1 а.с.101-104)

01.02.2011 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2010 р. (Том 1 а.с.110)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2011 р. в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2010 р. було відмовлено (Том 1 а.с.154-156)

25.02.2011 р. представнику АТ «УкрСиббанк» було видано три виконавчих листи по справі.

12.12.2011 р.між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1 (Том 2 а.с.82-84), за умовами якого клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги за кредитним договором № 0 від 10.09.2008 р. (Том 2 а.с.85), укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, та договорами забезпечення, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_2

12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. зареєстрований в реєстрі №5207-5208 (Том 2 а.с.86-88), за яким цедент передав, а цесіонарій прийняв права вимоги за договором іпотеки від 10.09.2008 р., укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 на забезпечення виконання кредитного договору № 0 від 10.09.2008 р. (Том 2 а.с.89)

18.12.2017 р.між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «ФК «Новотех» було укладено договір відступлення права вимоги 18-12/1 (Том 2 а.с.94-99), за умовами якого первісний кредитор відступивза плату новому кредитору належні йому права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги та сплатив первісному кредитору вартість прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту №00 від 10.09.2008 р. та договорами поруки від 09.09.2008 р., укладеними між АКІБ«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 у забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 00 від 10.09.2008 р., укладеним між АКІБ«УкрСиббанк» та ОСОБА_3

18.12.2017 р.між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «ФК «Новотех» було укладено договір відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. (Том 2 а.с.90-93), за умовами якого у зв'язку із укладенням договору відступлення права вимоги № 18-12/1 від 18.12.2017 р. цедент передав, а цесіонарій прийняв права за договором іпотеки № 93447 від 10.09.2008 р., укладеним між АКІБ«УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 на забезпечення виконання кредитного договору №0 від 10.09.2008 р.

18.12.2017 р.між ТОВ «ФК «Новотех» та ОСОБА_1 булоукладено договір відступлення права вимоги № 18-12/2 (Том 2 а.с.104-109), за умовами якого первісний кредитор відступив за плату новому кредитору належні йому права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги та сплатив первісному кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.09.2008 р., укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3

18.12.2017 р.між ТОВ «ФК «Новотех» та ОСОБА_1 булоукладено договоравідступлення права вимоги за договорами поруки (Том 2 а.с.111-114), за умовами якого первісний кредитор відступив за плату новому кредитору належні йому права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги та сплатив первісному кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються) за договорами забезпечення (поруки), укладеними між АКІБ«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 від 09.09.2008 р.

18.12.2017 р.між ТОВ «ФК «Новотех» та ОСОБА_1 булоукладено договір відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. (Том 2 а.с.115-118), за умовами якого, у зв'язку із укладенням договору відступлення права вимоги №14-12/2 від 14.12.2017 р.цедент передав, а цесіонарій прийняв права за договором іпотеки №93447 від 10.09.2008 р., укладеним між АКІБ«УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 на забезпечення виконання кредитного договору №0 від 10.09.2008 р.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що укладені між ТОВ «ФК «Новотех» та ОСОБА_1 договори відступлення права вимоги, в тому числі і нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, не відповідають положенням чинного законодавства. Фізична особа не може виступати іпотекодержателем за кредитними зобов'язаннями, що в свою чергу викликає сумніви в діях приватного нотаріуса, яким за наявності негативної позиції з цього приводу Київського міського нотаріального округу здійснив реєстрацію такого договору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, та ст. 15 Закону України &quоднієї із сторін виконавчого провадження, в тому числі кредитора в зобов'язанні, він замінюється правонаступником.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України &qu. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої особи зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року N 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Крім того, норма ст. 442 ЦПК України мала імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Частина 3 ст. 1079 ЦК визначає, що фактором може бути виключно банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України ). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного суду України від 06.07.2015 р. у справі №6-301цс15.

Отже, обов'язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги. При цьому, таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки.

Відповідно, здійснення фінансування первісного кредитора шляхом купівлі у нього новим кредитором права грошової вимоги, що, зокрема, допускається за договором факторингу (ч. 1 ст. 1084 ЦК України), за відсутності обов'язку у первісного кредитора сплачувати новому кредитору винагороду за надання таких послуг не є підставою для кваліфікації договору факторингу.

В такому випадку (відсутність плати первісного кредитора за надані йому послуги) між сторонами виникають правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовуються положення про відступлення права вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів висновки суду першої інстанції не відповідають наявним матеріалам справи, апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нову.

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Новотех», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), про зміну сторони у виконавчому провадженні, подану в межах цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виданого 25 лютого 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва виконавчого листа №2-3905/1 в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 160 963,98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 вересня 2010 року становить в сумі 1 269 387,03 грн., на - фізичну особу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1).

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виданого 25 лютого 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва виконавчого листа №2-3905/1 в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 160 963,98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 вересня 2010 року становить в сумі 1 269 387,03 грн., на - фізичну особу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1).

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виданого 25 лютого 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва виконавчого листа №2-3905/1 в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 160 963,98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 вересня 2010 року становить в сумі 1 269 387,03 грн., на - фізичну особу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 26 червня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль