АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» липня 2018 року

м. Харків

справа № 639/7341/17-ц

провадження № 22ц/790/3765/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1,

заінтересовані особи - ОСОБА_2, державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року в складі судді Єрмоленко В.Б.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 звернулася до суду з скаргою на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа та зобовязання вчинити певні дії.

Скарга мотивована тим, що постановою від 10 листопада 2017 року державним виконавцем повернено виконавчий лист № 2-8/2008 від 25 квітня 2009 року на підставі пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначила, що державний виконавець в оскаржуваній постанові посилається лише на те, що її проінформовано про необхідність здійснення авансового внеску листами від 02 лютого 2017 року та 13 березня 2017 року, але не звітує, що він зробив для примусового виконання боржником, яка вже девять років ухиляється від виконання рішення суду.

Вказала, що в своїх зверненнях до начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 17 березня 2017 року та 26 квітня 2017 року вона просила зазначити конкретні суми авансування витрат по кожному з трьох виконавчих листів окремо для того, щоб була можливість виконати рішення суду за будь-яким виконавчим листом окремо, але це не було зроблено.

Зазначила, що зі слів державного виконавця вона повинна самостійно знайти будівельників, скласти з ними угоду, потім забезпечити собі та будівельникам охорону при виконанні будівельних робіт.

Вважала, що державний виконавець не використав всі свої посадові можливості, не застосував свої повноваження до боржника для виконання судового рішення, а саме не перевірив доходи, кошти, майно боржника, не зазначив про стягнення з боржника виконавчого збору, а також в матеріалах виконавчого провадження відсутня постанова про накладення на боржника штрафу.

Просила визнати незаконною та скасувати постанову від 10 листопада 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу; повернути виконавчий лист № 2-8/2008 для продовження виконавчого провадження № 20815396 без попереднього авансування з боку стягувача ОСОБА_1; визначити дії державного виконавця Негурця Ю.С. під час виконання судового рішення неправомірними; зобовязати державного виконавця Негурця Ю.С. здійснити виконавчі дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на примусове виконання боржником рішення суду; стягнути з боржника ОСОБА_2 всі штрафи, а також кошти на витрати виконавчого провадження, виконавчий збір в повному обсязі згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року, в якій ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 червня 2018 року виправлено описки, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її скаргу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги скарги. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що виконавчий лист № 2-8/2008 видано 25 травня 2009 року, тому спірні правовідносини підлягають врегулюванню Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; що на час відкриття виконавчого провадження у 2009 році законодавство не передбачало здійснення авансових внесків, після сплати яких розпочиналося виконавче провадження, а також були відсутні норми про обовязкове додаткове авансування витрат виконавчого провадження; що авансувати провадження виконавчих дій було правом стягувача; що запропонований державним виконавцем до сплати розмір авансування у сумі 20000,00 грн. для стягувача не є обовязковим.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду змінити.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець діяв в порядку та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 грудня 2008 року зобовязано ОСОБА_2 знести самовільно побудовану цегляну стінку на місці проходу до погребу, поновити згідно поетажного плану цегляну шійку погребу, поновити цегляні перегородки у погребі (підвалі Бп) у будинку літ. Б-1 по межам, які існували до проведеної самовільно реконструкції, поновити стелажі з досок, поновити деревяну скриньку для картоплі, поновити полки на металевих конструкціях.

На виконання вказаного судового рішення 25 травня 2009 року видано виконавчий лист № 2-8/2008.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 січня 2011 року визнано незаконною постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 01 грудня 2010 року про закриття виконавчого провадження ВП № 20815396.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 10 листопада 2011 року відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-8/2008, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 25 травня 2009 року на підставі частини 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 30 листопада 2011 року накладено штраф на боржника ОСОБА_2 у розмірі 170,00 грн. у звязку з невиконанням рішення суду.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 01 лютого 2012 року накладено штраф на боржника ОСОБА_2 у подвійному розмірі 340,00 грн. у звязку з повторним невиконанням рішення суду.

17 лютого 2012 року за № 1554 державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції звернувся до Прокуратури Жовтневого району м. Харкова з поданням, в якому просив вирішити питання щодо притягнення боржника ОСОБА_2 до відповідальності згідно чинного законодавства як таку, що ухиляється від виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 02 липня 2012 року закінчено виконавче провадження відповідно до положень пункту 11 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 21 січня 2014 року відновлено виконавче провадження на підставі частини 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із скасуванням судом постанови про закінчення виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 21 липня 2014 року стягнуто з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір в розмірі 680,00 грн.

03 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з заявою, в якій повідомила, що погоджується на авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій з подальшим поверненням коштів з боржника у судовому порядку.

09 грудня 2015 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції складено акт, яким встановлено, що на час виходу рішення суду боржником ОСОБА_2 не виконано, про причини невиконання рішення боржник не повідомила, пояснень не надала. Встановлено, що рішення можливо виконати без участі боржника.

25 квітня 2016 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції складено акт, яким встановлено, що рішення суду боржником ОСОБА_2 не виконано, про причини невиконання рішення боржник не повідомив.

25 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з заявою, в якій просила вжити певні дії, спрямовані на виконання рішення суду.

02 лютого 2017 року за № 1146 державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на адресу стягувача ОСОБА_1 направлено повідомлення про авансування витрат виконавчого провадження, в якому зазначено, що для виконання рішення суду необхідне залучення спеціалістів відповідного фаху - субєктів господарювання, для проведення демонтажних та будівельних робіт та запропоновано стягувачу здійснити авансовий внесок у розмірі 20000,00 грн.

17 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та просила надати інформацію щодо належного обґрунтування суми авансового внеску у розмірі 20000,00 грн. та обґрунтування суми авансового внеску по кожному з виконавчих листів №№ 20813875, 20815396, 20814924 та окремо.

07 квітня 2017 року за № 6066 начальником Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції надано відповідь, з якої вбачається, що стягувачу розяснено розрахунок авансового внеску, що ця сума є приблизною, а також зазначено, що у разі наявності у стягувача більш точних розрахунків щодо суми, їй необхідно повідомити державного виконавця та здійснити необхідний авансовий внесок.

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 10 листопада 2017 року виконавчий лист № 2-8/2008, виданий Жовтневим районним судом м. Харкова 25 травня 2009 року повернуто стягувачу на підставі пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 18 цього Закону встановлено, що виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Статтею 42 цього Закону передбачено кошти виконавчого провадження, які складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Статтею 43 цього Закону встановлено, що у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій субєктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, повязаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобовязаний додатково здійснити авансування таких витрат.

Частиною 2 статті 26 цього Закону передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області майже 9 років знаходиться виконавчий лист № 2-8/2008 від 25 квітня 2009 року, за яким стягувачем є ОСОБА_1, боржником ОСОБА_2 За цим виконавчим листом ОСОБА_2 зобовязана знести самовільно побудовану цегляну стінку на місці проходу до погребу, поновити згідно поетажного плану цегляну шійку погребу, поновити цегляні перегородки у погребі (підвалі Бп) у будинку літ. Б-1 по межам, які існували до проведеної самовільно реконструкції, поновити стелажі з досок, поновити деревяну скриньку для картоплі, поновити полки на металевих конструкціях. До теперішнього часу судове рішення не виконано.

В суді апеляційної інстанції державний виконавець Негруця Ю.С. пояснив, що він використав всі можливі заходи примусового виконання. Вважав, що оскільки судове рішення можливо виконати без боржника, стягувач повинна здійснити авансовий внесок в розмірі 20000,00 грн., який він розрахував, виходячи з інформації з мережі «Інтернет» щодо вартості робіт з демонтажу з розрахунку 250,00 грн. за один квадратний метр. Зазначив, що детального розрахунку суми авансового внеску стягувачу він не надавав, оскільки для його здійснення також необхідно запрошувати фахівця, послуги якого є платними.

Як вбачається з матеріалів справи авансовий внесок не сплачено з обєктивних причин. Вони полягають в тому, що авансовий внесок належним чином не розраховано, не узгоджено з стягувачем. Сума в розмірі 20000,00 грн., яку визначив державний виконавець без надання будь яких розрахунків, роз'яснень, правового обгрунтування, не може вважатися законною та обгрунтованою. Тривале листування між стягувачем та виконавчою службою щодо визначення суми авансового внеску не дало позитивного результату щодо виконання судового рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що ухвалюючи постанову про повернення виконавчого листа, державний виконавець не звернув уваги на зазначене, порушив одну із складової права на справедливий суд, яка полягає у виконанні остаточного судового рішення, тому оскаржувану постанову необхідно визнати неправомірною та зобовязати державного виконавця відновити зазначене виконавче провадження.

Проте, посилання ОСОБА_1 на те, що на час відкриття виконавчого провадження у 2009 році законодавство не передбачало здійснення авансових внесків, тому вона не повинна взагалі сплачувати авансовий внесок є необґрунтованими, оскільки з змісту пункту 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року вбачається, що після набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону, яким передбачений авансовий внесок.

Судова колегія погоджується з висновком суду в частині відмови у поверненні виконавчого листа № 2-8/2008 для продовження виконавчого провадження № 20815396 без попереднього авансування з боку стягувача ОСОБА_1В; стягненні з боржника ОСОБА_2 всіх штрафів, а також коштів на витрати виконавчого провадження, виконавчого збору в повному обсязі згідно Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в цій частині ухвала суду є законною та обґрунтованою, так як ці вимоги скарги повязані з подальшим виконанням судового рішення після відновлення виконавчого провадження.

Погоджується судова колегія і з висновком суду у частині відмови ОСОБА_1 у визначенні дій державного виконавця Негурця Ю.С. під час виконання судового рішення неправомірними, оскільки під час знаходження в його провадженні цього виконавчого листа, він діяв в межах чинного Закону, а не надання детального розрахунку авансового внеску та визначення його розміру не є підставою для визнання його дій неправомірними.

Аналізуючи зазначене, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження тільки в частині оскарження ухвали щодо відмови про визнання постанови від 10 листопада 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірною та зобовязання державного виконавця Негурця Ю.С. здійснити виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». В іншій частині доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали щодо відмови про повернення виконавчого листа № 2-8/2008 для продовження виконавчого провадження № 20815396 без попереднього авансування з боку стягувача ОСОБА_1; визначення дій державного виконавця Негурця Ю.С. під час виконання судового рішення неправомірними; стягнення з боржника ОСОБА_2 всіх штрафів, а також коштів на витрати виконавчого провадження, виконавчого збору в повному обсязі згідно Закону України «Про виконавче провадження» залишити без задоволення, а судове рішення в цій частині без змін з підстав, зазначених вище.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року змінити.

Постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 10 листопада 2017 року визнати неправомірною.

Зобовязати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4 відновити виконавче провадження № 20815396 за виконавчим листом № 2-8/2008, виданим Жовтневим районним судом міста Харкова 25 травня 2009 року.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 11 липня 2018 року.