Номер провадження: 22-ц/785/2549/18
Номер справи місцевого суду: 521/2397/17
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 посилаючись на тривале ухилення від виконання ним своїх батьківських обов'язків та нехтування інтересами дочки.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що:

- сторони по справі проживали разом з листопада 2011 року;

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 народилася донька - ОСОБА_6, що підтверджується Свідоцтвом про її народження серія НОМЕР_1 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 08 вересня 2012 року;

- у липні 2013 року сторони припинили стосунки стали проживати окремо, а у серпні 2013 року між сім'єю позивачки та відповідачем склалися конфліктні відносини, що підтверджується заявою - скаргою ОСОБА_8 (бабусі позивачки) до начальника відділу податкової міліції ДПІ у Малиновському районі, в якій вона просить вжити заходи щодо ОСОБА_4, який з погрозами постійно вривається до її квартири;

- 26 листопада 2013 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 року у них народився син - ОСОБА_10;

- 21.09.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Заперечуючи проти позову про позбавлення батьківських прав поданого ОСОБА_2 ще у 2015 році, ОСОБА_4 надав суду копію скарги складеної від імені бабусі позивачки ОСОБА_8 до начальника відділу податкової міліції ДПІ у Малиновському районі, в якій вона просить вжити заходи щодо ОСОБА_4; повідомлення «Укрпошти», з якого вбачається що грошові перекази від ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_7 повертаються за спливом терміну зберігання; довідку за № 84 від 11.11.2015 року підписану завідуючою «Ясла-садочок» № 141 з якої вбачається, що ОСОБА_4 дійсно у вересні 2015 року приходив до дитячого садочку щоб побачити дочку ОСОБА_6, однак йому було відмовлено по заяві матері до рішення суду;

-Позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав подані до суду у вересні 2015 року залишено без розгляду за її заявою.

-Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі - 600 (шістсот) гривень на утримання ОСОБА_6, щомісячно до досягнення повноліття. 03.10.2016 року ОСОБА_4 до органу опіки та піклування у Приморському районі м. Одеси подана заява про розгляд питання про визначення порядку його спілкування з дитиною ОСОБА_6, в заяві вказується, що він неодноразово приходить до своєї дочки додому де вона проживає зі своєю матір'ю, і до дитячого садочку, і до дитячої поліклініки де намагався її побачити. Він намагався домовитися з ОСОБА_2 про час та місце спілкування з дитиною, однак все закінчується заявами до міліції з її боку. ІНФОРМАЦІЯ_5 дитині виповнилося чотири роки, він купив подарунки, але ОСОБА_2 не дозволила побачити доньку. Заява ОСОБА_6 вих. № Д-1712 від 30.09.2016 року передана до Служби у справах дітей Одеської міської Ради.

-згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 521/15660/15-ц виданого 24.05.2017 року, державним виконавцем Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів;

- зі змісту розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа № 521/15660/15-ц виданого 24.05.2017 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачки аліментів в твердій грошовій сумі на утримання дитини, вбачається, що боржник не працює, а також що ним виплачуються аліменти, станом на 21.11.2017 року ОСОБА_4 виплачено - 6200 гривень, заборгованість по аліментах з 21 вересня 2015 року 9400 гривень;

. згідно з характеристикою на дитину ОСОБА_6 складеною завідуючою навчального закладу «Ясла-садок» № 141 вихованням дитини займаються обидва батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_9, який приймає найактивнішу участь у вихованні ОСОБА_6. Дитину приводять та забирають з дитячого садочка або мати ОСОБА_2 або батько ОСОБА_9 Батьки регулярно цікавляться поведінкою та рівнем знань ОСОБА_6 приймають активну участь в житті дошкільного закладу, відвідують батьківські збори, дитячі свята. Батько дитини - ОСОБА_4 у виховальному процесі дочки участі не приймає;

-згідно з колективного листа підписаного колективом навчального закладу «Ясла-садок» № 141в якому повідомляється що ОСОБА_6 відвідує дошкільний заклад з 2014 року, вихованням та вирішенням усіх організаційних питань, відвідуванням батьківських зібрань, дитячих свят займається її матір - ОСОБА_2 Вперше ОСОБА_4 з'явився у стінах дитячого садка в серпні 2015 року із наміром зустрітися та поспілкуватися з дитиною. Після чого на протязі двох років ОСОБА_4 не відвідував заклад, не цікавився питаннями організації виховного та учбового процесу дитини. За три роки навчання ОСОБА_6 у закладі, ОСОБА_4 не відвідав жодного батьківського зібрання, у квітні за запит суду було надано інформацію про ОСОБА_6 і 1 червня 2017 року ОСОБА_4 був присутній на святі до Дня Захисту Дітей. З жовтня 2017 року від ОСОБА_4 почали надходити заяви, які він особисто приносить до адміністрації закладу, супроводжуючи їх сварками, образами та погрозами розправи з всіма робітниками закладу. Спілкуючись з ОСОБА_4 у працівників дитячого закладу склалося враження про те, що його метою є перенесення вини за ситуацію яка склалася у зв'язку з судовою справою про позбавлення його батьківських прав на працівників дитячого дошкільного закладу в якому дитина виховується;

- відповідно до листа за вихідним номером 25 від 14.04.2017 року підисаного завідуючою навчального закладу «Ясла-садок» № 141,як відповідь на запит суду, ОСОБА_6 відвідує дошкільний заклад з 23.09.2014 року. ОСОБА_4 вперше прийшов у ДНЗ у серпні 2015 року з наміром зустрітися та поспілкуватися з дівчинкою. Йому було відмовлено, оскільки педагоги вперше бачили цю особу та мали усне прохання матері, що будь-яке спілкування дівчинки з іншими особами має відбуватися тільки в її присутності. Наступного разу ОСОБА_4 з'явився у ДНЗ № 141 у квітні 2017 року знову ж таки з наміром зустрітися та поспілкуватися з донькою. Йому було відмовлено за письмовою заявою матері ОСОБА_6, в цій заяві вказані особи яким вона доручає забрати дочку з дитячого садка, а також усне прохання про можливість спілкування її доньки з іншими особами тільки в її присутності;

-з висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської Ради від 29.05.2017 року № 01-11/720 про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, Приморська районна адміністрація як орган опіки та піклування вважала недоцільним позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 у відношенні малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела що ОСОБА_4 свідомо нехтував своїми обов'язками щодо належного виховання дитини, була проти зустрічей дитини з батьком, про що попередила вихователів дитячого садочка, який відвідувала дитина. Діти в малолітньому віці дуже гостро потребують батьківської уваги та любові як і з боку матері, та і з боку батька. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Такий висновок cуду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законодавстві.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обовязками.

Проте судом на підставі належним чином встановлених у справі обставин та досліджених доказів встановлено, що позивач перешкоджала участі батька у вихованні дитини шляхом недопуску батька спілкуванні з дитиною, побаченні з нею, відвідуванні дитини у дитячому садочку.

В той же час позивач заявляла про те, що відповідач слідкує за її переміщеннями, чергує біля місця її мешкання, фотографує.

Крім того, з ініціативи позивача у медичній картці дитини зазначено, що батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_9 (нинішній чоловік позивача) (а. с. 30).

В жовтні 2016 року ОСОБА_4 звертався до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації м. Одеси з заявою про визначення порядку спілкування з дочкою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає з своєю матір'ю ОСОБА_11 В заяві ОСОБА_4 вказує, що неодноразово приходив до своєї дочки і додому,де вона проживає і до дитячого садку і до дитячої поліклініки, намагаючись її побачити. Він намагався домовитися з ОСОБА_2 про час, місце і тривалість спілкування з дитиною, однак все закінчується заявами матері дитини в міліцію. Він намагався побачатися з дочкою в день її народження і купив дарунки, однак ОСОБА_2 не дозволяє йому побачати дочку (а. с. 56).

За таких обставин немає підстав для набуття висновку про втрату з боку відповідача інтереса до участі у вихованні своєї дочки ОСОБА_6 та про ухилення ОСОБА_4 від виховання своєї дочки.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із абз. 2 п. 18 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

При таких обставинах, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, наявність документальних доказів про виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, категоричну не згоду відповідача з позбавленням його батьківських прав щодо своїх неповнолітніх синів, враховуючи нагальну потребу дітей у батьківській турботі, повноцінному батьківському вихованні, в тому числі в питаннях забезпечення необхідного утримання дітей для задоволення їхніх потреб для нормального фізичного розвитку, як складової частини виховання, надання доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяння засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі та отримання ними освіти, судова колегія, виходячи з конкретних обставин даної справи, вважає, що відсутні підстави для позбавлення батьківських прав, який за своєю сутністю взагалі є крайнім заходом.

Допит в якості свідків сестри позивача, дільничого лікаря, працівників дитячого садка, які, як пояснила позивач та її представник, можуть підтвердити агресивну поведінку відповідача в ті поодинокі випадки коли він намагався побачити дитину і відсутність ОСОБА_4 протягом багатьох місяців коли він не цікавився дитиною, в даному випадку не є належним, достатнім та ефектичним засобом доказування заявлених вимог про позбавлення батьківських прав з підстав ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини за наявності документальних доказів про активне перешкоджання позивача у вихованні батьком своїх обов'язків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, де також досліджувалися вказані обставини.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі -Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Аналогічні положення викладені у ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов'язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України». У п. 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей (включаючи дитину, якій у грудні 2004 року, коли тривав розгляд справи в суді першої інстанції, було 13 років).

Крім того, згідно з ст. ч. 2 ст. 171 СК України дитина може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківськтих прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівні виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Колегія суддів з цього робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

В засіданні судової колегії за згодою батьків дитини, представника позивача була заслухана думка дитини ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2.

При з'ясуванні думки дитини на час її заслуховування, вільні слухачі добровільно залишили залу судового засідання. Заслуховування проведено за згодою батьків у їх присутності сторін та присутності представника позивача адвоката ОСОБА_3 та за участю психолога ОСОБА_13, яка підтвердила свою кваліфікацію та готовність дитини до діалогу і спроможність відповіді на питання суду.

Відповідаючи на питання суду малолітня ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 пояснила, що проживає разом з матір'ю і батьком, ім'я якого «ОСОБА_9» (нинішній чоловік матері дитини ОСОБА_9). Запитання до дитини хто є чоловік, який сидить напроти неї (відповідач ОСОБА_4.) дитина залишила без відповіді. Також дитина не надала відповіді на запитання чи бачила вона раніше відповідача.

Доказів про визнання недійсним та скасування висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської Ради від 29.05.2017 року № 01-11/720 про народження, Приморська районна адміністрація як орган опіки та піклування вважала недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 у відношенні малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - позивачем до суду та апеляційного суду не представлено.

Будь-які документальні докази щодо ухилення батька від виконання своїх бітьківських обов'язків, про зловживання ним алкогольними напоями, наркотичними засобами або жорстокого поводження з дитиною, в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням встановлених обставин, які перевірені апеляційним судом та враховуючи думку дитини, враховуючи її вік, колегія суддів разом з тим, враховуючи вік дитини, з наданням першочергової важливості основним та найвищим інтересам дитини, доходить до переконання у відсутності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке є правильним по суті.

Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують, спрямовані виключно на перевстановлення обставин, які вірно встановлені судом та на переоцінку доказів, які належним чином оцінені судом і тому не можуть бути взятими до уваги.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.07.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш