Справа № 369/1766/16-ц
Провадження № 2/369/999/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20.06.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Водала А.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Ломінського Є.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про зобов'язання в чинити дії та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи Крюківщинська сільська рада про зобов'язання вчинити дії та демонтування паркану, -

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року позивач ОСОБА_6 звернувся до відповідача ОСОБА_3 з позовом про зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги мотивувала тим, що їй праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1035 га, по АДРЕСА_1, яка межує з земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3 по АДРЕСА_1. Упродовж 2008-2015 років між нею та ОСОБА_3 існує спір з приводу меж суміжного землекористування. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 07.09.2011 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову до неї про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Цим рішенням встановлено, що вона не порушувала межі земельної ділянки ОСОБА_3 Судом також встановлено, що паркан на межі їх земельних ділянок знаходиться в натурі згідно з генеральним планом с. Крюківщина, встановлений колишніми власниками земельних ділянок і не зазнав ніяких змін. Незважаючи на встановлені судом обставини, ОСОБА_3 вчиняє неправомірні дії по відношенню до належного їй майна. Так, вона неодноразово руйнувала належний мені паркан, який слугує межею між їх земельними ділянками. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 12.03.2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 5822 грн. за завдану матеріальну шкоду внаслідок пошкодження паркану. Оскільки паркан неодноразово руйнувався ОСОБА_3, він потребує ремонту. Тож позивачка зі своїм чоловіком ОСОБА_7 вирішили встановити новий паркан з бетонних блоків. Однак 07.12.2015 року чоловік позивачки ОСОБА_8, намагаючись розпочати роботи по встановленню паркану, наразився на шалений опір з боку ОСОБА_3, яка стала ображати його, застосовуючи ненормативну лексику, чим провокувала його на супротив своїм неправомірним діям. Вищевказане підтверджується висновком начальника Києво- Святошинського відділу ГУ НП в Київській області від 25.12.2015 року. 23.12.2015 року ОСОБА_3 знову вчинила неправомірні дії щодо належного позивачці майна, пошкодила будівельний інвентар, спричинивши збиток на суму 2500 грн., що підтверджується висновком начальника Києво-Святошинського ГУ НП в Київській області.

Просила суд зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у встановленні огорожі на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1, які належать їм на праві приватної власності.

В той же час, у квітні 2016 року представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 було подано зустрічний позов до ОСОБА_6, третя особа: Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,1130 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 01.04.2006 року. Суміжним землекористувачем позивача є ОСОБА_6 на підставі державних актів серії НОМЕР_5, площа 0,1408 га та НОМЕР_4 площею 0,0388 га. Згодом земельна ділянка площею 0,1408 га була розподілена і внаслідок такого розподілу утворилась земельна ділянка площею 0,1035 га про що був виданий державний акт серії НОМЕР_3. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.09.2011 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної і моральної шкоди. Судом було встановлено, що координати паркану встановленого колишніми власниками земельних ділянок по АДРЕСА_1 не зазнали змін, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що Демянюк не порушувала меж земельної ділянки ОСОБА_3 Проте, після винесення зазначеного рішення відповідачка за зустрічним позовом в липні 2014 року без будь-яких правових підстав перенесла існуючий паркан на земельну ділянку, що належить ОСОБА_3 Внаслідок чого відповідачка самовільно зайняла частину земельної ділянки, що належить позивачу. Вказані обставини підтверджуються показами ОСОБА_3 як свідка та протоколом № 6 від 27.02.2016 року.

Просив суд зобов'язати ОСОБА_6 повернути самовільно зайняту земельну ділянку, що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 01.04.2006 року, кадастровий номер НОМЕР_1; демонтувати самовільно встановлений паркан, що розміщений на земельній ділянці що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 01.04.2006 року, кадастровий номер НОМЕР_1.

У судовому засідання позивач за первісним позовом ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала. Надала суду заперечення на зустрічний позов в яких позовні вимоги за зустрічним позовом не визнала та пояснила, що судовим рішенням від 07.09.2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою встановлено, що зовнішні межі її земельної ділянки не зазнали ніяких змін, що свідчить про те, що вона не порушувала меж земельної ділянки ОСОБА_3 Суд дійшов висновку, що зміна розміру земельної ділянки ОСОБА_3 відбулася не у зв'язку з порушенням меж її земельної ділянки з боку ОСОБА_6Це сталося з вини землевпорядних організацій, якими некоректно були проведені геодезичні роботи та виготовлена технічна документація із землеустрою щодо земельних ділянок правої частини АДРЕСА_1. Цим же рішенням встановлено, що паркан на межі ділянок АДРЕСА_1 відповідно до генерального плану знаходиться в межах кварталу житлової забудови, що склалась. Переломні точки паркану на межі ділянок АДРЕСА_1 за матеріалами топографо-геодизичних вишукувань мають такі самі координати в системі 1963 року, що і на топографо-геодезичних вишукуваннях, виконаних у 2007 році для розроблення генерального плану с. Крюківщина. Це свідчить про те, що координати паркану, встановленого колишніми власниками земельних ділянок по АДРЕСА_1 не зазнали змін. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 12.03.2014 року встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово руйнувала паркан на межі їх земельних ділянок, який вона змушена була кожного разу ремонтувати та відновлювати за власний рахунок. При цьому паркан відновлено по старих межових знаках у вигляді металевих стовпчиків, встановлених ще колишніми власниками земельних ділянок та дерев'яних стовпчиків зруйнованого нею паркану. Як убачається із протоколу комісії з питань земельних ресурсів Крюківщинської сільської ради від 27.02.2016 року щодо допущених нею порушень, останній не витримує жодної критики. Так, у протоколі зазначено, що вона своєю спорудою та парканом виступила за межі червоної лінії. Між тим належна їй споруда не межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 Натомість остання самовільно звела будинок з порушенням будівельних норм і правил на відстані 0,5 м від межі земельних ділянок. Також надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просилазобов'язати ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у зведенні паркану взамін старого на межі між земельною ділянкою, належною ОСОБА_3, АДРЕСА_1 згідно з координатами, визначеними генеральним планом с. Крюківщина, а також в задоволені зустрічного позову відмовити.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала. Просила зустрічний позов задовольнити, а в задоволені первісного позову відмовити.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_6 від 30 вересня 2010 року ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,1035 га за адресою: АДРЕСА_1. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_8 від 01 квітня 2006 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1130 га за адресою: АДРЕСА_1. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

З рішень Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 07.09.2011 року та 12.03.2014 року вбачається, наявність спору між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 щодо меж земельних ділянок. Одночасно з рішення Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 07.09.2011 року встановлено, що кадастрові номери земельних ділянок всього масиву не відповідають їх фактичному розташуванню на місцевості. Це сталося з вини землевпорядних організацій, якими некоректно проведені геодезичні роботи та виготовлена технічна документація із землеустрою щодо земельних ділянок правої частини АДРЕСА_1.

Згідно з технічним звітом ТОВ НВФ «Кадастр-Геоматика» від 03.09.2012 року паркан між земельними ділянками, що розташовані по АДРЕСА_1, знаходиться в натурі згідно Генерального плану села Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №3092/17-41/9905/17-41 від 13.02.2018 року площа земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_3 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1), щорозташована по АДРЕСА_1 становить 0,1080 га; фактичний порядок користування земельною ділянкою ОСОБА_3 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1) за цільовим призначенням відповідає, а згідно меж не відповідає, правовстановлювальним документам на дану земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування; площа земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_6 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7), що розташована по АДРЕСА_1 становить 0,2362 га; встановити, чи відповідає фактичний порядок користування земельною ділянкою ОСОБА_6 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7) за цільовим призначенням правовстановлювальним документам на дану земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування не уявляється можливим; фактичний порядок користування земельною ділянкою ОСОБА_6 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7) згідно меж не відповідає правовстановлювальним документам на земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування; порушення меж земельної ділянки ОСОБА_3 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1) з боку ОСОБА_6 відповідно до правовстановлювальних документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів відсутнє; координати поворотних точок меж земельних ділянок ОСОБА_3 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7) відповідно (до правовстановлюючих документів, зокрема їх спільна межа, не відповідає координатам поворотних точок меж фактично існуючого паркану, встановленого між земельними ділянками НОМЕР_10 (ОСОБА_3) та НОМЕР_9 (ОСОБА_6) по АДРЕСА_1; визначити площу невідповідності у розташуванні лінійного об'єкту (паркану) не уявляється за можливе; встановлення причин невідповідностей виходить за рамки компетенції судових експертів; координати фактично існуючого паркану між земельними ділянками НОМЕР_10 (ОСОБА_3) та НОМЕР_9 (ОСОБА_6) по АДРЕСА_1 в основному відповідають координатам згідно з Генеральним планом с. Крюківщина; невідповідності, які перевищують 0,30 метра розташовані у фасадній частині досліджуваних земельних ділянок, та досягають 0,54 метра; визначити площу невідповідності у розташуванні лінійного об'єкту (паркану) не уявляється за можливе; встановлення причин невідповідностей виходить за рамки компетенції судових експертів.

Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 152 ЗК України землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванні заподіяного збитку.

За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З рішень Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 07.09.2011 року та 12.03.2014 року вбачається наявність спору між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 щодо меж земельних ділянок.

Одночасно з рішення Києво-Святошиського районного суду Київської області від 07.09.2011 року встановлено, що кадастрові номери земельних ділянок всього масиву не відповідають їх фактичному розташуванню на місцевості. Це сталося з вини землевпорядних організацій, якими некоректно проведені геодезичні роботи та виготовлена технічна документація із землеустрою щодо земельних ділянок правої частини АДРЕСА_1.

З пояснень сторін встановлено, що між сторонами склались неприязні та напружені стосунки щодо встановлення спільної межі. Між ними тривають численні судові спори, дійти згоди щодо визначення спільної межі не можуть. На час розгляду справи сторони мають чинні правовстановчі документи на земельні ділянки.

Подану експертизу як на підтвердження доводів щодо необхідності встановлення паркану саме за її висновком суд до уваги не бере. Так, в судовому засіданні експерт вказав, що зробив висновки на підставі наданих сторонами координат. Разом з тим, ОСОБА_3 за час розгляду справи виготовила технічну документацію із землеустрою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, а позивачка здійснила поділ своєї земельної ділянки.

Як встановлено ч. З ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовів через їх недоведеність, подання суду суперечливих доказів.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи Крюківщинська сільська рада про зобов'язання вчинити дії та демонтування паркану - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений 30 червня 2018 року.

Суддя