РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6804/18

пр. № 2/759/4801/18

03 липня 2018 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) до ОСОБА_1 (03134, АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.04.2011р. у розмірі 13 539,55 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулась до позивача, у зв»язку з чим підписала анкетну-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н від 19.04.2011р, згідно якої отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3,2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Станом на 31.01.2018р. заборгованість відповідача становить 26 786,18 грн. з яких: 4 992,00 грн. - заборгованість за кредитом; 21 794,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 14367,56 грн., яка була стягнута рішенням Святошинського суду м. Києва від 30.10.2014р. з відповідача на користь позивача, різниця становить 12 418,62 грн. А також просить стягнути судовий збір.

Ухвалою суду від 15.05.2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 30.05.2018р. отримала ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне..

ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 19.04.2011 р., згідно якої отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 надала згоду на надання банківських послуг та зобов»язалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2014р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором та пов'язані з ним платежі у сумі 14 367,56 грн., а також судовий збір 243,60 грн., а всього 14 611,16 грн.

З даного рішення вбачається, що заборгованість станом на 30.04.2014р. складає кредит, відсотки, а також штраф - у загальній сумі складає суму позовних вимог.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованість станом на 31.01.2018р. заборгованість становить: 4 992,00 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 21 794,18 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість; сума за кредитом, задоволена рішенням суду 14 367,56 грн.; різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом 12 418,62 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (відсоток від суми заборгованості) 620,93 грн.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестають діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Підстави припинення зобов'язань зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України та не передбачають можливості припинення зобов'язань у зв'язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Як роз'яснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, відсутність реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

Однак слід зазначити, що представник позивача у позовній заяві просить стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 4 992,00 грн., яка за рішенням суду від 30.10.2014р. вже була стягнута, а законодавством не передбачено повторне стягнення заборгованості.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками, представником позивача не надано обгрунтованого та детального розрахунку за який період просить стягнути відсотки за кредитним договором.

Щодо стягнення штрафу суд зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення.

Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015.

Тому, суд не бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, оскільки стягнення тіла кредиту, відсотків і штрафів за порушення грошового зобов'язання призведе до подвійної відповідальності відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 11,76-84, 141 , 209, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.509, 525, 526, 536, 546, 549, 634,1050, 1054 ЦК України,

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) до ОСОБА_1 (03134, АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Святошинський районний суд м.Києва

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко