Справа № 306/1966/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якого діє адвокат ОСОБА_3 на рішення Свалявського районного суду, ухваленого 23 листопада 2016 року головуючою суддею Жиганською Н.М. у справі за позовом ОСОБА_4 до Родниківської сільської ради та ОСОБА_5 про скасування рішення сільської ради, свідоцтва про право власності та визнання права власності,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до Родниківської сільської ради, ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення та визнання права власності.

Як на підставу заявлених вимог посилається на те, що він являється власником будинку № 24 в с. Родникова Гута, Свалявського району, в якому він проживає разом зі своєю онукою ОСОБА_5. Та вирішив зробити заповітне розпорядження на вищезазначений будинок своїй доньці, але це зробити виявилось неможливо, оскільки зясувалося, що ОСОБА_5 переоформила будинок на себе. Будинок знаходиться на земельній ділянці, що належить йому на праві власності, згоди на переоформлення будинку за ОСОБА_5 - позивач не давав. Про дії Родниківської сільської ради стосовно видачі свідоцтва про право власності на вищевказаний будинок ОСОБА_5, його ніхто не повідомляв, а тому, він вважає, що його неправомірно позбавлено права власності на майно та прав розпоряджатися будинком на свій розсуд. У звязку із цим, остаточно просив суд: 1) скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007 року на житловий будинок № 24 в с. Родникова Гута, Свалявського району, Закарпатської області; 2) скасувати рішення Родниківської сільської ради № 39 від 16.11.2007 року; 3) визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок № 24 в с. Родникова Гута, Свалявського району, Закарпатської області.

Рішенням Свалявського районного суду від 23 листопада 2016 року даний позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_2, як особа яка не брала участі в справі, однак права якої порушено вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що таким рішенням порушуються його права, оскільки він перебував у шлюбі з ОСОБА_5, а тому будинок відноситься до спільного майна подружжя. Вказує, що ОСОБА_4 не підписував позовну заяву. Звертає увагу на те, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позову не в повному обсязі. Вважає, що вимоги про скасування рішення Рониківської сільської ради №39 від 16.11.2007 року та скасування свідоцтва про право власності підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Також вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імен якого діє ОСОБА_6 просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що суд не вирішував питання про права та обовязки апелянта.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні норми містилися в ст.ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

А згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Перш за все апеляційний суд вважає за необхідне відхилити посилання ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що ОСОБА_2 не має права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Так, предметом даного спору є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007 року відповідно до якого ОСОБА_5 стала власником будинку № 24 в с. Родникова Гута Свалявського району. Станом на вказану дату ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який розірвано згідно рішення Свалявського районного суду від 10.12.2015 року (а.с.69-71), а тому, останній вправі ставити питання про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, скасування вказаного свідоцтва про право власності стосується прав та інтересів апелянта, а тому, він вправі оскаржувати судове рішення згідно ст. 352 ЦПК України.

Далі, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не підписання позивачем позовної заяви, оскільки такі обставини можуть встановлюватися виключно почеркознавчою експертизою, яка по даній справі не проводилася.

Також неспроможними є доводи апеляційної скарги щодо не оплати позовної заяви судовим збором в повному обсязі, оскільки питання щодо прийняття позовної заяви належить виключно до компетенції суду першої інстанції, а відтак з приводу наявності чи ні певних недоліків позовної заяви, яка прийняття судом та розглянута по суті, апеляційний суд не вправі змінювати чи скасовувати таке судове рішення.

Стосовно доводів апеляційної скарги що вимоги про скасування рішення та свідоцтва про права власності підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, апеляційний суд зазначає наступне.

З огляду на положення статей 4, 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього субєкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників субєкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість, визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За таких обставин рішення субєкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень.

Оскільки в даному випадку предметом спору є рішення органу місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, і на підставі такого рішення відповідач набув цивільних прав, то такі вимоги підлягають розгляду в прядку цивільного судочинства.

Тобто, вказані доводи апеляційної скарги також є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЗК №002840 від 21 червня 2001 року - земельна ділянка, площею 0,25 га., передана у приватну власність ОСОБА_4, мешканцю с. Родникова Гута, буд. 24, Свалявського району, Закарпатської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі рішення XII сесії Родниківської сілської Ради народних депутатів від 26.12.2000 року. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 70 (а.с.12-13).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЗК № 002860 від 25 вересня 2001 року - земельна ділянка, площею 0,84 га., передана у приватну власність ОСОБА_4, мешканцю с. Родникова Гута, буд. 24, Свалявського району, Закарпатської області для ведення будівництва і обслуговування будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, на підставі рішення XI сесії Родниківської сілської Ради народних депутатів від 16.04.1997 року. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10 (а.с.14-15).

Рішенням виконавчого комітету Родниківської сільської ради № 22 від 26.09.2002 року надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення правової документації на будівництво житлового будинку на власній земельній ділянці (а.с.17). Дане рішення є чинним та не скасованим.

В матеріалах справи наявний дозвіл головного архітектора району, яким дозволено ОСОБА_5 приступити до будівництва одноповерхового житлового будинку на земельній ділянці гр. ОСОБА_4 в с. Родникова Гута. У зазначеному дозволі вказано, що підставою для його видачі є рішення ВК Родниківської сільської ради № 22 від 26.09.2002 року та нотаріально посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.18). Тобто, твердження позивача про те, що він ніяких дозволів ОСОБА_5 на будівництво будинку на належній йому земельній ділянці не давав, а також, що ніяких договорів (суперфіцію) не підписував спростовується матеріалами справи.

Тобто, ОСОБА_5 здійснювала будівництво спірного будинку на підставі чинного та не скасованого рішення від 26.09.2002 року та за наявності згоди власника земельної ділянки.

На підставі зазначених документів ОСОБА_5 виготовлено інвентаризаційну справу на будинок №24 в с. Родникова Гута (а.с.23-27).

Рішенням Родниківської сільської ради № 39 від 16.11.2007 року надано дозвіл ОСОБА_5 на оформлення права власності на домоволодіння в с. Родникова Гута, 24 та видачу свідоцтва про право власності (а.с.42).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 видано відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007 року (а.с.69) та здійснено реєстрацію права власності на спірний будинок (а.с.20, 21).

В той же час в матеріалах справи наявний оцінювальний акт на спірний будинку в якому вказано, що такий побудовано в 1974 році, та має площу 122,6 м.кв., а господарські будівлі в 1981 та 1995 роках (а.с.36-38).

Відповідно до Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР за № 80 від 25.05.1970 року, ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на 2 кімнати з житловою площею 37,0 м.кв., будівництво якого слід було розпочати у травні 1970 року, а закінчити у грудні 1972 року (а.с.110-111).

З інвентаризаційної справи на будинок № 24 в с. Родникова Гута, Свалявського району, власником якого є ОСОБА_5 слідує, що даний житловий будинок має загальну площу 91,9 м.кв., а житлову 57,0 м.кв., що стверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007 року, яке зареєстровано 10.12.2007 року в Комунальному унітарному підприємстві «Свалявське районне БТІ» за реєстраційним номером 21218232 (а.с. 129-137).

Наведене свідчить про те, що як у Свідоцтві на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР за № 80 від 25.05.1970 року, так і в Свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007 року технічні параметри за загальною площею й житловою є різними не дивлячись на те, що номер житлового будинку один і той же. А звідси, слід вважати, що житлові будинки є різними, хоч і під одним і тим же номером.

Оскільки позовні вимоги стосуються вимог щодо скасування рішення сільської ради за №39 від 16.11.2007 року про видачу ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на житловий будинок і Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007 року, що видане ОСОБА_5, та визнання права власності на житловий будинок № 24 в с. Родникова Гута, Свалявського району. А ОСОБА_2 вважає такий житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя, так-як набутий у власність під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5. То предявляючи у суд такий позов ОСОБА_4 повинен був залучити до участі в розгляді справі й ОСОБА_2 як належного співвідповідача через те, що таким рішенням суду зачіпаються його майнові права на житловий будинок.

Як передбачено п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Вказане свідчить про те, що даний позов предявлено до неналежних відповідачів, що є безумовною підставою для відмови у його задоволенні.

При цьому в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів у порядку ст. 51 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 і п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати у вигляді судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги у розмірі 1254,42 гривні (а.с. 63).

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якого діє адвокат ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду від 23 листопада 2016 року, скасувати та ухвалити в справі постанову суду про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позову до Родниківської сільської ради та ОСОБА_5 про скасування рішення сільської ради, свідоцтва про право власності та визнання права власності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1254,42 гривні, судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 липня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді