Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 521/213/16-ц

провадження № 61-12698св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_6,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

третя особа за зустрічним позовом - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року у складі судді Гуревського В. К. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 20 червня 2017 року у складі колегії суддів: Плавич Н. Д., Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М.,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про вселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті матері сторін ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, її спадкоємцями стали ОСОБА_4 з часткою 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_6 з часткою 1/2 частини вказаного житлового будинку. Спірний житловий будинок складається із трьох житлових кімнат, загальною площею 35,1 кв. м, кухні площею 6,7 кв. м, ванної кімнати - 6,2 кв. м, коридору - 8,4 кв. м, кладової - 6,2 кв. м. Позивач посилався на те, що він разом зі своєю дитиною проживав у двох кімнатах 1-3 площею 8,5 кв. м, 2-4 площею

8,6 кв. м, а відповідач разом зі своєю сім'єю проживала у кімнаті 1-4 площею 18,4 кв. м. Приміщеннями кухні, ванної кімнати користувалися сумісно. Проте, в подальшому відповідач зробила окремий вхід в будинок через ванну кімнату і кухню та без згоди позивача цеглою закрила вхід із коридору 2-1 в кімнату 2-4, позбавивши їх користуватися кімнатою під літ. 2-4.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, просив суд вселити його та його неповнолітню дочку в будинок АДРЕСА_1 в кімнати відповідно до технічного плану 1-3 площею 8,5 кв. м, 2-4 площею

8,6 кв. м, ванну кімнату 1-1 та кухню 1-2 залишити у спільному користуванні, а також зобов'язати відповідача не перешкоджати йому та неповнолітній дитині у проживанні у будинку за вказаною адресою, у користуванні місцями спільного призначення.

Не погоджуючись із вказаним позовом ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про знесення самовільної будівлі, усунення перешкод у користуванні спільним майном, уточнивши який просила: зобов'язати ОСОБА_4 знести за власний рахунок самовільно збудовану прибудову літ. «А1» до будинку АДРЕСА_1 та привести лінійні розміри будов на ділянці відповідно до плану технічної інвентаризації комунального підприємства «Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (далі - КП «МБТІ РОН») від 15 травня 2003 року; зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 об'єктами спільної часткової власності, а саме: теплицею, колодязем, зазначеними відповідно до технічного паспорту, який складений 18 грудня 2014 року КП «МБТІ РОН» за літ. «ІІ» та «ІІІ» та літньою кухнею літ. «Е» площею 14,0 кв. м.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_4 та його неповнолітній дочці ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у користуванні приміщенням житлового будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1, а саме: 1-3 - житлова, площею 8,5 кв. м, 2-4 - житлова, площею 8,6 кв. м, 1-1 - ванна, площею 6,2 кв. м, 1-2 - кухня, площею 6,7 кв. м.

Зобов'язано ОСОБА_4 за власний рахунок знести самовільно збудовану прибудову літ. «А1» до будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1, та привести лінійні розміри будівель на земельній ділянці відповідно до технічної документації КП «МБТІ РОН» від 15 травня 2003 року.

Зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_6 у користуванні:

ІІ - теплицею та ІІІ - колодязем, літньою кухнею літ. «Е» площею 14,0 кв. м відповідно до технічного паспорту, складеного 18 грудня 2014 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами існує спір щодо користування житловим будинком, який перебуває у їхній частковій спільній власності та ОСОБА_4 без згоди іншого співвласника та належних документів дозвільного характеру на перебудови здійснив реконструкцію літньої кухні на земельній ділянці та самочинно прибудував до будинку приміщення, чим порушуються права сторін.

У серпні 2017 року ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не в повному обсязі досліджено всі обставини справи, не взято до уваги доводи та докази сторін у справі.

05 вересня 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 березня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що сторони у справі, є рідними братом і сестрою, їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06 грудня

2014 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого за № 3-1905, після смерті матері, ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, належить житловий будинок АДРЕСА_1, у кожного по 1/2 частини, який складається в цілому з будинку літ. «А» загальною житловою площею 35,1 кв. м, надвірних споруд під літ. «Г» - вбиральня, № 1 огорожа, розташованого на земельній ділянці площею 0,0491 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом на самовільно збудовані будівлі: «а3», літня кухня «Е» це свідоцтво не видавалося.

Відповідно до технічної документації КП «ОМБТІ та РОН» від 15 травня 2003 року домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, складалося з двох квартир: перша: житлової кімнати 1-4 площею 18 кв. м, житлової кімнати 1-3 площею 8,5 кв. м, житлової кімнати 1-5 площею 9,8 кв. м, яка по суті є коридором, так як через нього здійснюється вхід у частину будинку, ванної кімнати площею 6,2 кв. м, кухні 1-2 площею 6,7 кв. м; друга: житлової кімнати 2-4 площею 8,6 кв. м, коридору 2-3 площею 1,5 кв. м, кухні 2-1 площею 8,4 кв. м, комори 2-2 площею 6,2 кв. м. До складу домоволодіння входило приміщення літньої кухні літ. «Е» площею 14,0 кв. м. Приміщення коридору 1-5, площею 9,8 кв. м було прибудовано у 1999 році, не введено в експлуатацію, приміщення літньої кухні літ. «Е», площею 14 кв. м було добудовано у 2002 році і також не введено в експлуатацію.

Також, під час розгляду справи було встановлено, що після смерті матері сторін - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 без отримання згоди співвласника ОСОБА_6 здійснив реконструкцію літньої кухні під літ. «Е» площею 14,0 кв. м та самочинно прибудував до будинку приміщення літ «А-1» на земельній ділянці, на якій розташований будинок.

Відповідно до технічного паспорта, складеного 18 грудня 2014 року КП «БТІ» Одеської міської ради на місті літньої кухні літ «Е» площею 14,0 кв. м побудована житлова кімната 2-6 площею 9,4 кв. м, яка з'єднується з основним будинком приміщенням - кухнею 2,5 площею 22,3 кв. м, вказані приміщення складають прибудову літ «А1».

У листі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області зазначено, що ОСОБА_4 документів дозвільного характеру на перебудови житлового будинку АДРЕСА_1 не отримував.

Статтю 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що будівництво (реконструкція) об'єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» власники та користувачі об'єктів архітектури зобов'язані отримувати в установленому законодавством порядку дозвіл на виконання робіт, пов'язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об'єкта архітектури.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України, якщо самочинне будівництво порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (стаття 358 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що між сторонами у справі існує спір щодо користування спірним житловим будинком, який належить їм на праві спільної часткової власності та з урахуванням того, що ОСОБА_4 здійснив самовільно реконструкцію вказаного житлового будинку без згоди на те іншого співвласника - ОСОБА_6, а також без документів дозвільного характеру на перебудови житлового будинку, чим порушує право останньої, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про зобов'язання співвласників спірного житлового будинку не чинити один одному перешкоди щодо користування вказаним будинком, а також зобов'язання ОСОБА_4 за власний рахунок знести самовільно збудовану прибудову до будинку та привести лінійні розміри будівель не земельній ділянці відповідно до технічної документації КП «ОМБТІ та РОН» від 15 травня 2003 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська