Справа № 603/681/17
Провадження №2/603/20/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р. Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Іванчука В. М.

секретар судового засідання Сандалюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська Тернопільської області справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») в особі представника ОСОБА_2 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позов тим, що 29.12.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача та 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін, номер запису в ЄДРПОУ 8006727) та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 30.06.2017 року заборгованість відповідача перед банком складає 12071,50 грн., з яких: 463,50грн. заборгованість за кредитом; 7035,07 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3760,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. штраф (фіксована частина); 562,93 грн. штраф (процентна складова). Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у розмірі 1600 грн.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_3 подано заперечення на позов (Вх№ЕП-139/18-Вх від 26.02.2018 року, а.с.63, Вх.№ЕП-285/18-Вх від 23.04.2018 року, а.с.84), у якому зазначає, що 29.12.2008 року ОСОБА_1 отримала споживчий кредит у вигляді кредитного ліміту у розмірі 500 грн., терміном на дванадцять місяців, який закінчився 29.12.2009 року. У позові банком не вказано строку дії картки і чи видавалась нова платіжна картка з новим строком дії. Згідно представленого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній щомісячний платіж був вчинений 01.07.2014 року, а позов подано через 3 роки і 2 місяці 03.10.2017 року, а тому просить винести рішення, яким відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, посилаючись при цьому на Закон України «Про захист прав споживачів». Справу просить розглянути без його участі.

У відповіді на заперечення (Вх.№ЕП-226/18-Вх. від 30.03.2018 року, а.с.74, Вх.№18-Вх від 17.04.2018 року, а.с.80) представник позивача ПАТ «ПриватБанк» ОСОБА_4 зазначила, що доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Вважає, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки кредитні кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Зазначає, що факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст.1048 ЦК України. За умовами договору щомісячні платежі нараховуються до моменту погашення кредиту, який не погашений, а отже наявні всі підстави стягнути несплачені, але нараховані суми щомісячних платежів у межах трирічного строку позовної давності, у звязку з чим, позивачем подано до суду уточнену позовну заяву (Вх№1046/18-Вх від 24.04.2018 року, а.с. 86), у якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за договором б/н від 29.12.2008 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 06.10.2014 року по 06.10.2017 року у розмірі 6550,95 грн., судовий збір.

Уточнені позовні вимоги обґрунтовано тим, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони ОСОБА_1 мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів. Датою 12/11 (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобовязань за кредитним договором б/н від 29.12.2008 року та припинення зобовязань в цілому. Так, отримані позичальником кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що кредитний договір б/н від 29.12.2008 року не є розірваним, чи припиненим згідно до правових підстав, визначених ст.ст. 599, 651, 654 ЦК України, відповідно до п.4.8 Кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Виходячи з вищенаведеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає за необхідне стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності згідно ст.257 ЦК України, з 06.10.2014 року по 06.10.2017 року у сумі 6550,95 грн.

У запереченнях на уточнену позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 зазначає, що в уточненій позовній заяві представник позивача ОСОБА_5вказує, що відповідачу надано споживчий кредит згідно умов надання споживчого кредиту фізичним особам, просить відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» не забезпечили в судове засідання явку представника, звернувшись в суд з клопотанням про розгляд справи без участі представника банку.

Відповідач ОСОБА_1, представник відповідача адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, у запереченнях на позов представник відповідача просить розглянути справу у його відсутності.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено такі обставини.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 29.12.2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання банківських послуг відповідно до умов заяви №б/н, згідно якої відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з памяткою клієнта, «Умовами і правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі договір), відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до пункту 3.1 Умов та правил надання банківських послуг позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок, видає клієнту картку, вид та строк дії якої зазначається в заяві і памятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг.

Згідно п. 3.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт або його довірена особа використовують платіжні картки в розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки в касах банків, фінансових установ, через банкомати, та вчинення інших операцій, передбачених угодою сторін і законодавством України, що дає підстави вважати можливість використання кредитного ліміту і для споживчих цілей в тому числі.

Пунктами 3.17, 5.2, 6.9 договору передбачено, що при наявності у клієнта прострочення по кредитному ліміту, а також відсотках за користування кредитним лімітом, банк має право: після закінчення строку вкладу, вклади та нараховані відсотки перечислити на відповідний картковий рахунок клієнта або розірвати даний договір. Також у випадку порушення держателем встановлених законодавством України вимог та умов даного кредитного договору, банк має право призупинити дію кредитної картки та/або визнати картку недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у відповідній визначеній банком частині у випадку невиконання держателем своїх кредитних зобов'язань згідно кредитного договору. У разі виникнення заборгованості, держатель зобов'язаний протягом 30 днів з моменту її виникнення погасити дану заборгованість.

Згідно п. 6.5 договору надання банківських послуг клієнт зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його використання, перевитрат платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п. 5.5 Правил користування платіжною карткою за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів в році.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Унівесальна, 55 днів пільгового періоду» строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Штраф при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, становить 250 грн. + 5% від суми позову.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобовязання виконав, відкривши відповідачу картковий рахунок в національній валюті гривні, та встановивши ліміт кредитної лінії у розмірі 500 грн., відповідач скористалася кредитною лінією, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 29.12.2008 року станом на 30.06.2017 року.

Згідно даного розрахунку заборгованість відповідача перед банком складає 12071,50 грн., з яких: 463,50грн. заборгованість за кредитом; 7035,07 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3760,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. штраф (фіксована частина); 562,93 грн. штраф (процентна складова).

За ст.ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У силу ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до п.9.12 договору надання банківських послуг, сторони погодили, що договір діє протягом дванадцяти місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не поінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицьовій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця; строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами за минулий місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Судом встановлено, що відповідач заяви про припинення дії договору не подавала, а тому відбудась пролонгація договору із збереженням умов надання банківських послуг.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 18.06.2014 у справі № 6-61цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29.12.2008 року станом на 30.06.2017 року вбачається, що останній платіж у сумі 250 грн. здійснено 01.07.2014 року.

Як вбачається зі змісту уточнених позовних вимог строк дії карти, виданої відповідачу 12/11, нова картка відповідачу не видавалась, з цього часу розпочався перебіг позовної давності, тому, з урахуванням положень пункту 3 статті 254 ЦК України, саме з грудня 2011 року у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із указаним позовом лише 12 жовтня 2017 року (а. с. 2).

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом предявлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди повязане з порушенням субєктивного матеріального цивільного права. Субєктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що обєктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із субєктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За змістом ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд приходить до переконання, що відповідач не виконала умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника отриманих ним коштів та відсотків за користування кредитом, однак позивач звернувся з позовом поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності.

Крім того, позовні вимоги банку про стягнення процентів, заявлені також поза межами строків позовної давності, які розпочалися з дати, коли банк дізнався про порушення свого права, а саме 31 грудня 2011 року, та сплили через три роки, а саме 31 грудня 2014 року.

Доводи позивача про те, що зі спливом позовної давності правовідносини сторін не припинялися, адже боржник не виконала грошові зобовязання у вигляді сплати банку процентів у розмірах, встановлених договором, у межах позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (висновок Верховного Суду у Постанові від 30 травня 2018 року у справі № 545/4957/14-ц).

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду, слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 252-255, 256, 261, 267, 509, 526, 530, 1054, ЦК України, ст.ст. 259, 263 265, 268, 273, 354ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570 (адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50)до ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя ОСОБА_6