Справа № 442/3509/18
Провадження № 6/442/62/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі: головуючого судді Кучаковського Ю.С., за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі подання державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про визнання частки майна в спільній сумісній власності, стягувач: ОСОБА_2, боржник: ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4,

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулась державний виконавець Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 із поданням, в якому просить Визначити частку майна ОСОБА_3 в квартирі, загальною площею 45,5 кв.м, житловою площею 27,8 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, якою він володіє спільно з ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частки; надати дозвіл на реалізацію 1/2 частки квартири, загальною площею 45.5 кв.м, житловою площею 27,8 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, якою він володіє спільно з ОСОБА_4.

Подання мотивоване тим, що на виконанні в Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження ВП № 55955379 з виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.02.2018 № 442/6612/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 13 400 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 364 408 грн, 3% річних за користування коштами у сумі 33 841 грн 75 к., 3 493 грн 39 к. судового збору. Державним виконавцем встановлено відсутність нерухомого майна та автотранпорту у боржника, а тому враховуючи відсутність майна, зареєстрованого за боржником, що унеможливлює виконання судового рішення, державний виконавець вважає, що стягнення може бути звернено на майно боржника, яке перебуває у спільній сумісній власності, тобто на 1/2 частину квартири, загальною площею 45,5 кв.м, житловою площею 27,8 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, право власності на яку зареєстроване за дружиною боржника ОСОБА_4.

В судовому засіданні державний виконавець Коваль І.А. вказане клопотання підтримала та просила його задовольнити. Пояснення стосовно надання судом дозволу на реалізацію 1/2 частки квартири надати не змогла.

Стягувач ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3, особа, на яку зареєстроване нерухоме майно, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 443 ЦПК України їхня неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник стягувача ОСОБА_5 подання підтримала та просила його задовольнити. Відзиву на подання стягувач та його представник суду не надали.

Представник боржника ОСОБА_6 проти задоволення подання державного виконавця заперечував та просив в його задоволенні відмовити. Подав відзив на подання, в якому зазначив, що державним виконавцем не було проведено усіх дій з виявлення рухомого та нерухомого майна боржника, не надала доказів, які б свідчили про належність спірного майна на праві спільної сумісної власності боржнику, боржник не володіє майном квартирою, яке за ним не зареєстроване, вимога про надання дозволу на реалізацію 1/2 частини не передбачена, а державний виконавець не посилається на норму закону, яка б таке передбачала.

Заслухавши пояснення державного виконавця та представників сторін виконавчого провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що подання підлягає частковому задоволенню.

Статтею 1 Закону України „Про виконавче провадження встановлено, що виконавче провадження є завершальною стадію судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) і являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у названому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

За приписами ст. 48 Закону України „Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника пі час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

У разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Ч. 1 ст. 443 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017, передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Крім того, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Жоден з подружжя не надав суду доказів того, що майно квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, є особистою власністю дружини боржника. Представник боржника зазначив, що йому нічого не відомо про належність квартири особисто дружині, проте заперечив факт того, що квартира знаходиться в спільній сумісній власності.

Суд відхиляє доводи представника боржника про те, що державний виконавець має звернутися з позовом до суду про виділ частки в майні боржника, оскільки процесуальним законом передбачено порядок визначений ст. 443 ЦПК України, відповідно до якого державний виконавець і звернулася до суду.

Також суд відхиляє доводи представника боржника про те, що державним виконавцем не було проведено усіх дій з виявлення рухомого та нерухомого майна боржника. Суд в судовому засіданні оглянув, надані державним виконавцем матеріали виконавчого провадження ВП № 55955379 та встановив, що державний виконавець зверталася до банківських установ для виявлення рахунків боржника, а так само 17.04.2018 та 22.05.2018 здійснювала вихід за місцем проживання боржника, проте всередину квартири потрапити не вдалося, оскільки були двері ніхто не відчиняв, що підтверджується актами державного виконавця, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, на думку суду повнота та порядок вчинення дій чи наявність бездіяльності державного виконавця може бути оскаржена боржником в порядку ст.ст. 447-449 ЦПК України, і не може бути предметом дослідження в межах визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, яка розглядається в порядку ст. 443 ЦПК України, оскільки суд тільки визначає саму частку в майні, а не вирішує долю цього майна.

За ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що оскільки право власності на вищезазначену квартиру було зареєстроване за дружиною боржника ОСОБА_4 в період їх шлюбу, боржник ОСОБА_3 зареєстрований в цій квартирі та відсутні докази поділу цієї квартири в іншому поярдку, то дане майно є їх спільною сумісною власністю і частка боржника в цьому майні становить 1/2 його частину.

При цьому суд погоджується з доводами представника боржника та не вбачає за можливе задовольнити подання в частині надання дозволу на реалізацію частки боржника у квартирі, оскільки надання такого дозволу не передбачено ані Законом України „Про виконавче провадження, ані Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст.ст. 10-13, 259, 263-265, 268, 443 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Подання задовольнити частково.

Визначити, що ОСОБА_3 належить 1/2 частка у квартирі, загальною площею 45,5 кв.м, житловою площею 27,8 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4.

В іншій частині подання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 27.06.2018.

Суддя Ю.С. Кучаковський