241/962/17
2/241/60/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Повний текст)

02.07.2018 року Першотравневий районний суд

Донецької області

у складі:

головуючого судді Демочко Д.О.

при секретарі Небиліченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» про визнання договору іпотеки припиненим, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись в його обґрунтування на те, що 11 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі банк), був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №215/12-07-0213 із ОСОБА_2, в забезпечення виконання зобовязань за яким був укладений Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» із ОСОБА_1 нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом якого було домоволодіння, що належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2002 року та земельна ділянка, що належить позивачу на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності від 25.06.2003 року, які розташовані за адресою: вул. Безуха, буд. 26 «е» в с. Білосарайська Коса, Мангушський (Першотравневий) район Донецької області. Однак ОСОБА_2, померла 01 серпня 2015 року, через що вважає, що зобовязання перед ПАТ «Укрсоцбанк» було припинено з договором кредиту від 11 квітня 2007 року. Зазначив, що за відсутності згоди іпотекодавця на забезпечення кредитних зобовязань у нових боржників, спадкоємців ОСОБА_2 договір іпотеки припиняється. На підставі переліченого через припинення іпотеки просив суд визнати припиненим договір іпотеки від 11 квітня 2007 року, укладений між позивачем та банком, оскільки ОСОБА_1 не давав згоду відповідати за нового боржника за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 11 квітня 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» із ОСОБА_2

Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача також у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням провести розгляд справи у його відсутність, з урахуванням наданих заперечень відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 11 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 215/12-07-0213, з максимальним лімітом заборгованості до 45 000 доларів США строком до 10 квітня 2017 року зі сплатою 13 % річних.

При цьому в забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 11 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 також 11 квітня 2007 року було укладено договір іпотеки № 215/12-07-0214, за яким предметом іпотеки визначено домоволодіння, загальною площею 279,8 кв.м, у тому числі жилою 84,2 кв. м., який знаходиться за адресою: Мангушський район Донецької області, с. Білосарайська Коса по вул. Безуха, буд. 26 «е», що належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 05.04.2002 року та земельну ділянку загальною площею 0,2502 га, що розташована за вищевказаною адресою та належить позивачу на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН №010399 від 25.06.2003 року, виданого на підставі рішення Мелекінської сільської ради №69 від 11.06.2003 року.

Однак відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 01 серпня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_2 померла 01 серпня 2015 року, актовий запис № 1202 від 01 серпня 2015 року.

На підставі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі за текстом рішення - Спеціальний закон) іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За визначеннями, які маються у ст. 1 Спеціального закону, основне зобов'язання є зобов'язанням боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

При цьому згідно із ст. 3 Спеціального закону іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Також відповідно до змісту п. 1 ч. 1 ст. 17 Спеціального закону іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання, а відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Крім цього положення ст. 49 Спеціального закону містять норму, за якою іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

На підставі ст. 575 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення ЦК України) іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Як зазначено в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016 року (реєстраційний номер у Державному реєстрі судових рішень 583013230), аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

На підставі ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно із ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Провівши аналіз наведених норм, суд дійшов висновку, що у випадку смерті боржника за договором про надання відновлювальної кредитної лінії його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналогічна правова позиція з цього питання була висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 квітня 2013 року при розгляді справи № 6-18цс13.

У відповідності до положень ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом 6-ті місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, строк пред'явлення вимоги до спадкоємців складає один рік від настання строку вимоги. В разі не пред'явлення вимоги у вищезазначені строки, кредитор позбавляється права вимоги.

Суд також вказує, що у п. 32 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що за ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобовязання новим боржником, та ст. 607 ЦК зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

При цьому судом установлено, що ані у договорі іпотеки від 11 квітня 2007 року, ані іншим чином позивач, як іпотекодавець, не погоджувався відповідати за виконання умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії, укладеного із Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, іншим боржником. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що після смерті боржника, ОСОБА_2, відбулася заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином на підставі ст. 1, 3, 17 Закону України «Про іпотеку», ст. 523, 607, 608 ЦК суд вважає, що іпотека, встановлена іпотечним договором від 11 квітня 2007 року щодо домоволодіння та земельної ділянки, які розташовані за адресою: вул. Безуха, буд. 26 «е» в с. Білосарайська Коса, Мангушський (Першотравневий) район Донецької області, була припинена через відсутність спадкоємців після смерті ОСОБА_2 та відсутності згоди ОСОБА_1 відповідати за борги його спадкоємців, що є обставиною, за яку сторони договору іпотеки від 11 квітня 2007 року не відповідали, тобто іпотека була припинена через припинення основного зобов'язання за таким договором про надання відновлювальної кредитної лінії.

Суд також зазначає, що порушення права особи пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково, що є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Тому у випадку невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого ст. 17 Закону України «Про іпотеку», на припинення зобовязання за договором іпотеки, таке право підлягає захисту судом за позовом іпотекодавця.

Також пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Ст.41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення закріплені в ст.316-321 ЦК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд зазначає, що за п. 1 ч. 3 ст.2 ЦПК України до основних засад цивільного судочинства відноситься верховенство права, а за ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За ч.2 ст.5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити.

Зважаючи на наведені висновки, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом визнання припиненим іпотечного договору, укладеного 11 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №763, в забезпечення кредитного зобов'язання ОСОБА_2, яка померла 1 серпня 2015 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 523, 575, 598, 607,608, 1281 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 80, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: пр-т. ЛенінаАДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» (розташованого за адресою: вул. Ковпака, буд. 29 м. Київ Київська область, ідентифікаційний код 00039019) про визнання договору іпотеки припиненим задовольнити у повному обсязі.

Визнати припиненим Іпотечний договір, укладений 11 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрсоцБанк», та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №763, в забезпечення кредитного зобов'язання ОСОБА_2, яка померла 1 серпня 2015 року.

Повний текст рішення виготовлено 11.07.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення Першотравневого районного суду Донецької області, може бути подана до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.О. Демочко