РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Нещеретної Л.М.

при секретарі Шверцер Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Запоріжжя справу за заявою ОСОБА_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, заінтересовані особи Вугледарський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, місце знаходження: м. Вугледар, пр. Трифонова, буд.22, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

05.07.2018р. заявниця звернулася до суду із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що 26.03.2018р. в м. Донецьк, Донецької області, помер її батько ОСОБА_2, 24.09.1928р.н. Факт смерті підтверджується довідкою про причину смерті №27 від 26.03.2018р., видане Міською психоневрологічною лікарнею № 2 м. Донецька, на підставі якого було видано свідоцтво про смерть ДНР №094136 від 26.03.2018р. Однак вказане свідоцтво видано органами, що розташовані на території тимчасово непідконтрольній українській владі, є недійсним і не тягне ніяких правових наслідків. Встановлення факту смерті їй необхідно для оформлення спадщини, яка залишилась після смерті матері, звернення до Пенсійного фонду з питань отримання матеріальної дороги на поховання.

Просить встановити факт смерті батька ОСОБА_2, 24.09.1928р.н., який помер 26 березня 2018 р. в м. Донецьк, Донецької області.

Представник заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Вугледарського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних осіб за наявними у справі доказами.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Ст.257-1 ЦПК України встановлює особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Так, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1).

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4).

Згідно п.1 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням

спору про право.

Згідно з п.13 вказаної постанови заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч.1-3 ст.9 зазначеного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, ще передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Ч.1 ст.17 зазначеного Закону України передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно з ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою.

П.5 р.ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 8 серпня 2006 року № 545, а також рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення особи померлою.

Суд встановив, що заявниця ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про її народження.

Згідно з копією довідки про причину смерті №27 від 26.03.2018р., видане Міською психоневрологічною лікарнею № 2 м.Донецька, ОСОБА_2, 24.09.1928р.н., помер 26 березня 2018 р.

26.03.2018р. Донецьким міським відділом запису актів громадянського стану Державної ОСОБА_4 Міністерства юстиції Донецької народної Республіки видано свідоцтво серії ДНР №094136 про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 26.03.2018р. у м.Донецьк, актовий запис про смерть № 329.

19.06.2018р. Вугледарський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2, оскільки нею не надані документи, передбачені діючим законодавством України, які є підставою для проведення державної реєстрації смерті особи.

Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, з'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості, достатності і взаємозв'язку, суд вважає встановленим та доведеним той факт, що батько заявниці ОСОБА_2 помер 26.03.2018р. в м.Донецьк Донецької області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території Україні.. Доказів, які б спростовували факт смерті ОСОБА_2 суду не надано.

Суд при постановленні рішення не приймає до уваги копію свідоцтва про смерть серії ДНР №094136 від 26.03.2018р. як допустимий доказ на підтвердження факту смерті особи, оскільки воно видано установою, яка розташована на тимчасово окупованій території, і в силу вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не створює ніяких правових наслідків.

З цих же підстав заявниці Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть її батька. Таким чином, зареєструвати смерть ОСОБА_2 у відповідності до вимог діючого на території України законодавства, заявниця не має можливості. В позасудовому порядку встановити факт смерті батька заявниця також не може.

Крім того, суд враховує, що факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на спадщину та оформлення не отриманої пенсії та допомоги на поховання. Спір про право в даному випадку суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, з метою захисту законних прав та інтересів заявниці ОСОБА_1, суд приходить до висновку про задоволення її заяви повністю.

Керуючись cт.ст.4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Вугледарський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, який народився 24.09.1928 р. в с. Михайлівка, Звенигородського району, Черкаської області, громадянина України, помер 26 березня 2018 р. в м. Донецьк, Донецької області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя Л.М. Нещеретна