Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 607/1373/16-ц

провадження № 61-9587св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року у складі судді Грицака Р. М. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Міщія О. Я., Ткач З. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «Страхова компанія «Універсальна») про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 25 березня 2015 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3 Водій автомобіля марки «Fiat Scudo» залишив місце ДТП та автомобіль знаходився у розшуку. Дізнавшись, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Fiat Scudo» застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», позивач подав до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування, проте виплати не отримав та відремонтував автомобіль за власний рахунок. Після цього повторно звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» за відшкодуванням фактично понесених витрат на ремонт автомобіля, проте відповіді на звернення та страхової виплати не отримав.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив стягнути із ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» страхове відшкодування у сумі 1 577,73 грн, пеню у сумі 1 432,71 грн, інфляційні втрати у сумі 135,67 грн, три проценти річних у сумі 91,71 грн, відшкодування моральної шкоди у сумі 7000 грн та витрат на правову допомогу у сумі 6 338,2 грн; стягнути з ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн та витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відшкодування франшизи у сумі 510 грн, моральної шкоди у сумі 2 000 грн та судових витрат у сумі 551,20 грн. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 1 577,73 грн, пеня у сумі 1 255,68 грн, інфляційні втрати у сумі 133,15 грн, три проценти річних у сумі 80,06 грн, відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 2 000 грн та судових витрат у сумі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що страхова компанія не спростувала розмір збитку, завданого позивачу в результаті пошкодження його автомобіля у ДТП, сплатила частково страхове відшкодування лише через рік після повідомлення про настання страхового випадку. Суд виходив з того, що ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» має перед позивачем грошове зобов'язання за договором страхування та відповідає за прострочення зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Також суд виходив з того, що страховий поліс не передбачає відшкодування моральної шкоди, а тому така шкода разом із сумою франшизи підлягає стягненню з винуватця ДТП.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції, що із страхової компанії підлягає стягненню страхове відшкодування з урахуванням інфляційних витрат та трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання є правильними, а розмір стягнутих витрат на правову допомогу відповідає статтям 79, 88 ЦПК України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не підтвердив вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та оплату таких робіт, а суди необґрунтовано відхилили калькуляцію страховика, яка підписана ОСОБА_3 ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування після отримання постанови суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності. Також зазначає, що частина друга статті 625 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини, які виникають у зв'язку із завданням шкоди, обов'язок з відшкодування якої лежить на особі, яка її завдала, оскільки ОСОБА_4 не виконав зобов'язання та письмово не повідомив страховика про ДТП.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України &qu с;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?зе; у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Суд установив, що 26 березня 2015 року у м. Тернополі автомобіль марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4, зіткнувся із автомобілем марки ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_2, що в момент ДТП не рухався, власником якого є ОСОБА_3

На момент ДТП відповідальність власника автомобіля марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» згідно з полісом обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

24 квітня 2015 року ОСОБА_3 подав до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» заяву про страхове відшкодування.

За фактом ДТП постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, проте провадження в адміністративній справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення особи до відповідальності.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою.

ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» визнала ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу страховим випадком та 19 лютого 2016 року виплатила ОСОБА_3 у безготівковій формі страхове відшкодування у сумі 1 926,27 грн за вирахуванням франшизи у сумі 510 грн.

З огляду на статтю 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Установивши, що повна вартість відновлювального ремонту автомобіля (4 014,00 грн) не перевищує страхової суми по страховому випадку, суди дійшли правильного висновку, що виплата страхового відшкодування проведена страховиком не у повному обсязі.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення із страховика неустойки згідно із пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та невиплаченої частини страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних на всю суму простроченого грошового зобов'язання відповідає закону та встановленим фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання до зобов'язань, що виникають із відшкодування заподіяння шкоди не застосується, не заслуговують на увагу з таких підстав.

З огляду на статтю 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов'язання.

Виплата страхового відшкодування є грошовим зобов'язанням, тому за прострочення такої виплати страховик має відшкодувати застрахованій особі матеріальні втрати від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсації (плати) за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати застрахованій особі.

Доводи касаційної скарги про те, що строк виплати страхового відшкодування вираховується з моменту притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у зв'язку з чим страховик не порушив такий строк, не ґрунтуються на законі, оскільки передбачений пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 90 денний строк, протягом якого страховик має прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування, чи вмотивоване рішення про відмову у здійсненні регламентної виплати, починає відлік з дня отримання заяви про страхове відшкодування і закон не ставить в залежність початок відліку цього строку з обставиною притягнення особи-винуватця ДТП до адміністративної відповідальності, а з моменту звернення ОСОБА_3 із заявою про страхове відшкодування та частковою виплатою ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» страхового відшкодування минуло більше півроку.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням зазначеного касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження.

За таких обставин виконання (дія) судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик