Постанова

Іменем України

11 червня 2018 року

м. Київ

справа № 181/347/16

провадження № 61-16888 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: Сафір ФедірОлегович, Сокуренко Наталія Вікторівна, Гринь Костянтин Андрійович, Гринь ІринаВолодимирівна,

відповідач - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Гончаренка О. О. від 8 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Макарова М. О., Ткаченко І. Ю., від 19 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 4 грудня 2009 року між банком та

ОСОБА_8 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг договір, укладений між сторонами у справі, діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Оскільки умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконувалися, то станом на 25 квітня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 866 грн 91 коп., з яких: 558 грн 35 коп. - заборгованість за кредитом; 11 649 грн 18 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 380 грн - пеня та комісія; 500 грн - штраф (фіксована частина); 779 грн 38 коп. - штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути із

ОСОБА_8 на свою користь заборгованість за кредитним договором

від 4 грудня 2009 року у розмірі 16 866 грн 91 коп.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2016 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконала умов кредитного договору, внаслідок чого має заборгованість за кредитом. При цьому останній платіж згідно з карткою було здійснено 10 жовтня 2012 року, отже строк позовної давності слід відраховувати саме цього часу. Банк звернувся із позовом 18 травня 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якого було заявлено ОСОБА_8

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції ухвалено законне рішення про відмову в задоволенні позову з причин пропуску банком строків позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем до ухвалення судового рішення.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку, тобто до жовтня 2013 року. Оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору, то банк звернувся із позовом до суду у травні 2016 року у межах загального строку позовної давності.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (термін) відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судами встановлено, що 4 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_8 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 %на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.

Останній платіж здійснено в 10 жовтня 2012 року, строк дії картки становить два роки.

Відповідно до розрахунку, наданого банком, станом на 25 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором становила 16 866 грн 91 коп., з яких: 558 грн 35 коп. - заборгованість за кредитом; 11 649 грн 18 коп. - процентами за користування кредитом; 3 380 грн - пеня та комісія; 500 грн - штраф (фіксована частина); 779 грн 38 коп. - штраф (процентна складова).

Таким чином, з огляду на наявність порушення позичальником умов кредитного договору, то позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за цим договором є доведеним.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суди дійшли вірного висновку про те, що оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості за договором від 4 грудня 2009 року позичальником було внесено 10 жовтня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся 18 травня

2016 року, то до вказаних правовідносин слід застосувати строк позовної давності, про що і було заявлено відповідачем у справі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Таким чином, доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников