Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/964/17
Провадження № 2-з/280/15/18
У Х В А Л А

05 липня 2018 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Щербаченко І. В.,

за участю секретаря судового засідання Сьомак Л. І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_2 про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним,

встановив:

До суду 04.07.2018 звернувся заявник ОСОБА_2 з заявою про забезпечення доказів у вказаній цивільній справі, в якій просить забезпечити витребування у відповідача з кредитної справи позичальника ОСОБА_2 належним чином завірені письмові докази: копію інформаційної довідки від 03.07.2009; копію касового ордера №40-4 від 06.07.2009. В обґрунтування заяви вказує, що вказані докази слід витребувати з метою дослідження всіх обставин по справі. Також заявник вказує, що наявність цих доказів надасть можливість обєктивно дослідити неправомірне застосування відповідачем процентної політики, оскільки відповідно до розрахунку вимог банку у звязку з кредитною заборгованістю вбачається, що ОСОБА_2 повинен був сплачувати тіло-кредит в сумі 18517 дол. США та відсотки (13,5 %) за кредитом не з моменту укладення додаткової угоди від 03.07.2009, а починаючи з 20.10.2008.

Згідно ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України, заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею.

Дослідивши матеріали поданої заяви, заслухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 116 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Цивільного процесуального кодексу України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов'язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів має відповідати ст. 117 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, в заяві про забезпечення доказів має бути зазначено докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

У своїй заяві ОСОБА_2 не обґрунтовує необхідність забезпечення доказів та не надає докази на підтвердження того, що в нього існують перешкоди щодо отримання зазначених документів, оскільки відсутні докази, що підтверджують його звернення до відповідача для отримання зазначених доказів, отже, заявником не обґрунтовано необхідності забезпечення доказів.

Крім того, у заяві про забезпечення доказів заявником не наведено жодного доводу стосовно того, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до ч. 5 ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 116-118, 260-261, 263, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення доказів.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. В. Щербаченко