УХВАЛА

4 липня 2018 року

м. Київ

справа № 639/6407/14-ц

провадження № 61-1964св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Департамент податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби України,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Департаменту податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби України про стягнення грошової допомоги та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач не виплатив їй вихідну допомогу під час звільнення відповідно до статті 44 КЗпП України та грошову допомогу у розмірі 10 посадових окладів відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Крім того, при обчисленні середньої заробітної плати станом на 1 листопада 2013 року відповідач не включив у розрахунок щомісячні премії у повному розмірі, а включив їх пропорційно відпрацьованому часу, що не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути зі Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної фіскальної служби України, яка є правонаступником Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міністерства доходів України, на її користь недоплачену суму вихідної допомоги при звільненні у розмірі 4 671,84 грн, середній заробіток за 489 робочих днів затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 2 листопада 2013 року по 16 жовтня 2015 року у розмірі 358 595,07 грн, виходячи із середньоденного заробітку 777,12 грн, врахувавши раніше виплачені відповідачем суми.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнено зі Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_4 недоплачену суму вихідної допомоги у розмірі 4 671,84 грн та середній заробіток за затримку остаточного розрахунку при звільненні за період з 2 листопада 2013 року по 16 жовтня 2015 року в розмірі 358 595,07 грн, всього - 363 266,91 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року рішення суду Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року рішення апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила вирішити питання про судові витрати.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд .

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви, суд дійшов висновку про заява ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви і скарги, подані до набрання чинності цієї редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року рішення апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року скасовано з направленням справи на новий апеляційний розгляд, підстави для розподілу судових витрат та ухвалення додаткового рішення відсутні.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до Департаменту податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби України про стягнення грошової допомоги та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за заявою ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний Г. І. Усик