ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року

м.Суми

Справа №592/8241/17

Номер провадження 22-ц/788/944/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Топоровська Наталія Василівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2018 року у складі судді Бичкова І.Г., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Кредобанк», третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Топоровська Н.В., в якому просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Топоровської Н.В. від 20 вересня 2016 року про звернення стягнення на транспортний засіб марки ЗАЗ, модель «LANOS», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 07 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір № 4085.18.01.2108, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит на суму 70560 грн. на придбання автомобіля марки ЗАЗ, модель «LANOS».

З метою забезпечення виконання вимог за кредитним договором, 07 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» укладено договір застави, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у заставу банку транспортний засіб марки ЗАЗ, модель «LANOS», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить їй на праві власності.

20 вересня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на транспортний засіб марки ЗАЗ, модель «LANOS», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

04 жовтня 2016 року державним виконавцем Печенізького районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Вважала, що виконавчий напис повинно бути визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки, в порушення вимог ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів» та реєстрацію обтяжень», їй, як боржникові, не надсилалася вимога виконати порушене зобов'язання. Крім того, нотаріус, всупереч ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», вчинив виконавчий напис без підтвердження безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу № НВА 692612 від 20 вересня 2016 року про звернення стягнення на транспортний засіб марки ЗАЗ, модель «LANOS», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кредобанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що банком направлялася досудова вимога за місцем реєстрації позичальника, проте, лист неможливо було доставити, так як м. Стаханов є тимчасово окупованою територією.

Вказував, що позичальник зобов'язання за кредитним договором виконує не належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, а тому у відповідача виникло право на звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір №4085.18.01.2108, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит на суму 70560 грн. на придбання автомобіля марки ЗАЗ, модель «LANOS» (а.с.7-8).

З метою забезпечення виконання вимог за кредитним договором, 07 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» укладено договір застави, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передала у заставу банку транспортний засіб марки ЗАЗ, модель «LANOS», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить їй на праві власності (а.с. 9-10).

20 вересня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на транспортний засіб марки ЗАЗ, модель «LANOS», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 12).

04 жовтня 2016 року державним виконавцем Печенізького районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса (а.с. 11).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. ст. 19-20 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису ( пункти, 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ «Кредобанк» надав нотаріусу усі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, передбачені Переліком, а саме: кредитний договір, договір застави, розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Отже, вчинений нотаріусом виконавчий напис був здійснений відповідно до вимог чинного законодавства. Підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, оскільки стягувачем були подані всі документи для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1, всупереч зазначеним вимогам закону, не надано суду належних доказів на спростування безспірності заборгованості, що є її процесуальним обов'язком.

За встановлених обставин справи та вимог закону, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Місцевим судом не взято до уваги, що банком направлялася досудова вимога виконати порушене зобов'язання за місцем реєстрації позичальника, проте, лист неможливо було доставити, так як м. Стаханов є тимчасово окупованою територією.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» підлягають компенсації судові витрати у розмірі 1057 грн. 20 коп. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2018 року.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» компенсацію судових витрат у розмірі 1057 грн. 20 коп. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук