АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/894/17 Номер провадження 22-ц/786/1473/18Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б, ОСОБА_2

За участю секретаря Кальник А.М.

Розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2018 року в складі судді Нагорної Н.В. по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Пирятинська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на ї утримання, в якому просила визначити проживання їх спільного сина ОСОБА_5 разом з нею та стягнути аліменти з відповідача в розмір ? частки з усіх видів заробітку відповідача, але неменше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До досягнення сином повноліття.

Позов вмотивовувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, вони вимушені проживати окремо, син постійно проживає з нею, хоча періодично зустрічається з батьком. ОСОБА_3 повністю самоусунувся від обов'язків по їх спільній дитині, не надає їй жодної матеріальної допомоги, погрожує забрати сина.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Пирятинська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів задоволено повністю.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2017 і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4сплачений нею судовий збір за вимоги в частині визначення місця проживання дитини у розмірі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір за вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі 640 грн.

Задовольняючи позов, суд свої висновки вмотивував тим, що сторони мають конфліктні відносини, проживають окремо, не можуть дійти згоди щодо постійного місця проживання дитини. Обговорюючи питання обрання місця проживання малолітнього сина з одним з батьків, судом взято до уваги наявність постійного заробітку саме у позивача та його відсутність у відповідача, який ніде не працевлаштований, займається веденням підсобного домашнього господарства. Згідно висновку органу опіки та піклування, виходячи з інтересів дитини, її місцем проживання було б доцільно визначити саме з матір'ю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає, що він має більш прийнятні умови для проживання сина разом з ним, з огляду на проживання в будинку. Незгода зі стягненням аліментів обумовлена черговістю проживання сина кожної неділі, визначену кількість днів, то з батьком, то з матір'ю, під час якого син знаходиться на його утриманні.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, за таких обставин.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі з 25.11.2005 року, від якого мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На розгляді в суді перебуває позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

Позивач працює у Теплівській сільській раді на посаді землевпорядника з 20.10.2016 року. Розмір нарахованої заробітної плати за період з березня по серпень 2017 становить 27495 грн., що підтверджується довідкою про доходи.

Відповідач не працює та не має офіційних джерел доходу.

Як пояснив останній в ході розгляду апеляційної скарги, він не має місця роботи, проте утримує підсобне господарство та займається ремонтом будинку, бажаючи створити для сина належні побутові умови.

В зв'язку з погіршенням сімейних відносин та припиненням сумісного проживання, позивач разом з сином з 11.08.2017 року проживає в будинку своєї матері в АДРЕСА_1, про те зареєстрована за адресою АДРЕСА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Під час розгляду справи сторонами було надано акти обстеження умов їх проживання, відповідно до яких за місцем проживання як матері, так і батька, для дитини створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку.

Згідно висновку Пирятинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, Пирятинська РДА, як орган опіки та піклування, зважаючи на вік дитини та виходячи з його інтересів, вважала доцільним визначити місце проживання ОСОБА_7 разом із матір'ю - ОСОБА_4

Також, враховуючи малолітній вік дитини, місцевий суд доручив практичному психологу провести дослідження щодо визначення особистої прихильності дитини до кожного з батьків та з'ясувати думку з ким із батьків він бажає проживати.

Проведеним дослідженням зроблено висновок, що дитина хотіла б проживати разом із матір'ю та підтримувати зв'язок із батьком.

Згідно ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відсутність працевлаштування відповідача та отримання ним будь-якого офіційного доходу, є одним із факторів, який суд поклав в основу своїх висновків про доцільність проживання дитини з матір'ю.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду щодо визначення місця проживання дитини разом із матір'ю, зважаючи на висловлене дитиною бажання, наявність належних житлово-побутових умов та достатню можливість матері забезпечити дитину всім необхідним.

Також судова колегія погоджується зі стягнутим розміром аліментів з відповідача на утримання сина в розмірі ? частки всіх доходів, що не суперечить чинному законодавству.

Так, за змістом статей 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи той факт, що відповідач є працездатною особою, доказів щодо утримання інших осіб, незадовільного свого стану здоров'я не надав, колегія суддів погоджується зі стягнутим розміром аліментів, який є достатнім для розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували обставини, встановлені судом першої інстанції.

Так, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що по справі відсутні підстави для стягнення з нього аліментів, оскільки син по черзі проживає то з ним, то з матір'ю.

Відхиляючи вказаний довід апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що існуючі між сторонами попередні домовленості щодо місця проживання сина та часу спілкування з ним, вже не мають правового значення після вирішення судом спору про обрання місця проживання малолітньої дитини з матір'ю.

Посилання апелянта на наявні в нього переваги облаштування будинку всіма побутовими зручностями, також не мають вирішального значення для питання про обрання місця проживання дитини, оскільки такий спір вирішується на підставі сукупних доказів та переваг одного з батьків перед іншим, одночасно враховуючи з цього приводу думку дитини.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 липня 2018 року.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.