Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 646/6931/14-ц

провадження № 61-13913св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

заінтересована особа - ОСОБА_6,

третя особа - Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8 інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року у складі колегії суддів Пилипчук Н. П., Кірсанової Л. І., Трішкової І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просили встановити факт їх проживання з ОСОБА_9 однією сім'єю в період з 21 грудня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що встановлення даного факту їм необхідно для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2014 року заяву задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою: АДРЕСА_1 у період з 21 грудня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення районного суду мотивовано тим, що заявниками доведено факт їх проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 у вказаний ними період.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2014 року скасовано, заяву залишено без розгляду.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що зі змісту поданої заяви та матеріалів справи вбачається спір про право.

У касаційній скарзі, поданій 17 травня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, ОСОБА_5, інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_4, просять скасувати ухвалу апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом порушені норми процесуального права. Суд безпідставно вважав, що наявний спір про право на спадкове майно між ними та ОСОБА_10, оскільки ніякого заповіту ОСОБА_9 не складала.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі і витребувано її матеріали з Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтями 234, 235 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи (далі - ЦПК України 2004 року), суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У разі наявності спору про право, наявність або відсутність факту, що має юридичне значення, встановлюється судом у порядку позовного провадження при вирішенні спору про право.

Відповідно до частини четвертої статті 256 ЦПК України 2004 року суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Предметом заявлених вимог є встановлення факту, що має юридичне значення, з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_9

В обґрунтування своїх вимог заявники посилалися на те, що вони є спадкоємцями за законом четвертої черги як особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Рішення суду першої інстанції про задоволення заяви оскаржила в апеляційному порядку ОСОБА_10, яка вказувала на те, що ОСОБА_9 залишила на її ім'я заповіт, який позивачі оскаржили в судовому порядку. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2014 року ухваленим у справі № 646/4941/14-ц у задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання неправомірними дій, визнання недійсним заповіту та зобов'язання вчинити дії відмовлено. На підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_10 надала відповідні докази.

Наведе свідчить про наявність спору про право на спадщину, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд, встановивши, що під час розгляду справи у порядку окремого провадження виник спір про право, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду, на підставі частини четвертої статті 256 ЦПК України 2004 року.

Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновку суду і не дають підстав вважати неправильним застосування судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувану ухвалу апеляційного суду постановлено з додержанням норм процесуального права і передбачених статтями 411-414 ЦПК України підстав для її скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8 інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат