Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1796/18

номер провадження 2/695/990/18

13 липня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Кредитна спілка «СуперКредит» звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 1891,59 гривень.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.03.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №СК-17/0015/16/80/04, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 4000.0 грн., окрім вказаного 23.03.2016 року між сторонами по справі було також укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої позивач надав відповідачу транш 4000.0 грн., за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення додаткового договору становить 4000.0 грн.

Сторони визначили усі істотні умови вказаного договору, а також графік повернення платежів та процентів за користування кредитом.

Позивач свої зобовязання за вказаними умовами договору виконав та надав відповідачу суму коштів, яка була обумовлена сторонами договору, однак відповідач в порушення умов договору належним чином свої зобовязання не виконує, а тому у нього виникла заборгованість по сплаті кредиту, яка складається з наступного: 768, 50 грн. заборгованість по сплаті тіла кредиту станом на 31.05.2018 року; 298,63 грн. заборгованість по сплаті процентів за період з 16.11.2017 року по 31.05.2018 року; 805,46 грн. сума несплаченої пені за період з 02.02.2018 року по 31.05.2018 року. Окрім того позивач наполягає, що під час спроб досудового врегулювання спору, ним направлялися листи відповідачу з вимогою виконання останнім умов договору, вартість яких позивач визначає у розмірі 19.0 грн., та витрати на оплату яких просить стягнути із відповідача на свою користь.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 15.06.2018 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач також був попереджений, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як вбачається із п. 1.1 вказаного вище кредитного договору від 23.03.2016 року кредитодавець зобовязується надати позичальнику фінансовий кредит в сумі 4000.0 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, та забезпеченості у відповідності до умов цього договору.

Як вбачається судом із дослідженого останнім кредитного договору №СК-17/0015/16/80/04 від 23.03.2016 року, сторони визначили усі істотні умови вказаного договору, зокрема порядок надання, погашення кредиту та нарахування і сплати відсотків за його користуванням, який визначили у розмірі 72% річних, що передбачено п. 3.2 вказаного договору, строк дії вказаного договору та відповідальність сторін.

Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі уклали додатковий договір №1 до кредитного договору №СК-17/0015/16/80/04 від 23.03.2016 року від 23.03.2016 року, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику транш пор кредиту №СК-17/0015/16/80/04 від 23.03.2016 року у розмірі 4000 грн., сума залишку виданого кредиту на момент підписання даного договору складала 4000 грн. Також сторони даною додатковою угодою визначили графік погашення платежів та детальний розпис загальної вартості кредиту.

Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що відповідач належним чином був ознайомлений із умовами отримання вказаного кредиту, порядком його користування та термінами сплати як тіла кредиту так і процентів за його користування, про що свідчить його підпис на вказаних вище договорах. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Надання кредиту відповідачу стверджується відповідним платіжним дорученням №3035 від 23.03.2016 року.

Згідно з нормами статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення умов договору та закону відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому у останнього виникла заборгованість по сплаті вказаної суми кредиту, що стверджується відповідним розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитному договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Пунктом 3.4 вказаного вище кредитного договору визначено, що у випадку прострочення позичальником термінів платежів, зазначених у п. 3 останнього укладеного стронами додаткового договору, кредитодавець має право стягувати з позичальника пеню за кожен день прострочення в розмірі 1% від простроченої заборгованості за кожен день кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Отже з огляду на порушення термінів платежів, що були погоджені сторонами по справі позивач правомірно здійснив нарахування за прострочення виконання зобовязань за договором за період з 02.02.2018 року по 31.05.2018 року пеню в сумі 805,46 грн.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору зміст якого, а також скупну вартість кредиту, та умови кредитування достеменно знав. Тобто відповідач істотно порушує умови договору, а тому у суду є всі підстави для стягнення суми заборгованості за кредитом у примусовому порядку.

Разом із тим суд не може погодитися із нарахованими позивачем витратами повязаними із досудовим врегулюванням спору, а саме направлення листа відповідачу про необхідність належного виконання умов договору, витрати на направлення якого позивач обраховує у сумі 19.0 грн. та просить стягнути із відповідача на підставі п.п. 5 п. 2.4 вказаного кредитного договору.

На підтвердження понесених витрат позивач надав суду список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів та копію самого листа датованого 05.04.2018 роком, однак суд бере до уваги, що вказаний список належним чином не завірений печаткою жодної організації, не містить підписів ні головного бухгалтера, ні підпису працівника, який його виготовив, не містить і дати його складення. Таким чином взагалі не можливо встановити, чи вказаний список формувався саме із врахуванням направлення саме цього листа позивача направленого на адресу відповідача з питань неналежного виконання умов вказаного вище кредитного договору, тим більше, що відповідного повідомлення про вручення вказаного листа матеріали справи не містять.

Отже, вказаний доказ не може бути визнано судом належним та достатнім, а тому вказану частину вимог суд вважає належним чином не доведеною позивачем.

Згідно із ст. 12 та 81 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача по кредиту перед позивачем становить 1872,59 грн., з яких: 769,50 грн. заборгованість за кредитом; 298,63 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 805,46 грн. несплачена пеня.

Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються платіжним дорученням №3867 від 01.06.2018 року.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 526,

ст., ст. 611, 625 ЦК України ст. 10, 141,

ст., ст. 264, 265, 274 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь кредитної спілки «СуперКредит» заборгованість за кредитним договором №СК-17/0015/16/80/04 від 23.03.2016 року у сумі 1872 (одна тисяча вісімсот сімдесят дві) гривні 59 коп., у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «СуперКредит» кошти сумі 1762,00 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні в порядку відшкодування коштів по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст., ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя Середа Л.В.