Справа № 274/841/2018
Провадження № 2/201/1536/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018р. суддя Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська - ОСОБА_1, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА :

В Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська 30.03.2018р. з Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була передана судді Ткаченко Н.В.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 04.04.2018р. вищезазначена позовна заява була залишена без руху і позивачці запропоновано усунути недоліки, які були нею усунуто.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.05.2018р. було відкрито провадження по справі та у відповідності до положень ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) (а.с.№ 65).

В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що вона є власницею АДРЕСА_1. 07.05.2007р. між донькою позивачки ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №ZRSWGA00000151, згідно якого позичальник отримала побутовий кредит, в забезпечення виконання якого 07.05.2007р. між позивачкою та банком був укладений договір іпотеки квартири, за яким в іпотеку була передана належна позивачці квартира. Враховуючи, що позичальницею ОСОБА_3 ще в 2016р. в повному обсязі було погашено заборгованість за кредитним договором, банком було спрямовано листа до приватного нотаріуса Бердичівського МНО ОСОБА_4 про припинення іпотеки та зняття заборони на відчуження іпотечного майна. Незважаючи на повне погашення зобовязань за кредитним договором та припинення іпотеки, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру позивачці повернуті не були, вона неодноразово як в усній так і в письмовій формі зверталася до банку з вимогою повернення документів та на таке звернення банком було надано відповідь, що в архіві банку відповідні документи відсутні. Позивачка зазначає, що в звязку з неповерненням відповідачем оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, вона протягом 2 років не має можливості розпорядитися належним їй майном, оскільки ще в 2016р. позивачка мала намір укласти договір купівліпродажу квартири, проте відсутність оригіналів документів не дозволило позивачці укласти договір та в подальшому прийняти наступні пропозиції від інших покупців і за цей час вартість квартири зменшилася на 25000грн. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 25000 грн., а також моральну шкоду в сумі 5000 грн.

06.06.2018р. до суду надійшов відзив ПАТ КБ «ПриватБанк» на позовну заяву, в якому представник відповідача ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р. - а.с. № 70) заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що позивачкою не надано суду жодного належного доказу того, що правовстановлюючі документи перебувають у володінні відповідача. Згідно наданої відповіді ПАТ КБ ПриватБанк від 06.02.2017р. №20.1.0.0.0/7-20170201/4993, правовстановлюючі документи на нерухомість, що виступає заставою за договором №zrwa00000151 від 07.05.2007р., в архіві банку відсутні. Також позивачкою не доведено належними доказами, що саме з вини відповідача вона не мала можливості отримати або могла б фактично отримати визначену нею суму грошових коштів як матеріальну шкоду. Щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди представник відповідача зазначила, що між сторонами склалися договірні правовідносини (іпотекодавця та іпотекодержателя), які регулюються зобов'язальним правом та не передбачають стягнення моральної шкоди (а.с. № 68-69).

Отримавши 12.06.2018р. відзив ПАТ КБ «ПриватБанк» на позовну заяву курєрською доставкою (а.с. № 71-73) ОСОБА_2 відповіді на відзив у встановлений ухвалою від 10.05.2018р. (а.с. № 65) строк, не надіслала.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Згідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Сторонами не заперечується, що 07.05.2007р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки квартири, предметом якого є надання іпотекодавцем ОСОБА_2 в іпотеку нерухомого майна (квартира АДРЕСА_2) в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №ZRSWGA00000151 від 07.05.2007р., який був укладений з ОСОБА_3 (донькою позивачки).

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Бердичівської міської ради від 20.03.2007р.

Згідно наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки державну реєстрацію припинення іпотеки було проведено 22.03.2017р., підстава припинення повідомлення, серія та номер: 15-127, виданий 24.02.2017р., видавник: ПАТ КБ «ПриватБанк», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:34381322 від 22.03.2017р. (а.с. № 59).

Згідно наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження державну реєстрацію припинення обтяження було проведено 22.03.2017р. , підстава припинення повідомлення, серія та номер: 15-127, виданий 24.02.2017р. , видавник: ПАТ КБ «ПриватБанк», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34382126 від 22.03.2017р. (а.с. № 60).

Як зазначає позивачка, в звязку з неповерненням відповідачем оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру після погашення позичальником кредиту та припинення іпотеки і обтяження, вона з 2016р. не має можливості розпорядитися належним їй майном та вимушена була відхилити пропозиції потенційних покупців на квартиру, за цей час вартість квартири зменшилася на 25000 грн., а тому вважає, що діями ПАТ КБ «ПриватБанк» їй завдано матеріальну шкоду на суму зменшення вартості квартири, а також завдано моральну шкоду, яку позивачка оцінює у 5000 грн.

Посилання позивачки в обґрунтування своїх вимог на положення ч.3 ст.593 ЦК України, вважаю помилковим, оскільки дана норма закону визначає обовязок заставодержателя повернути майно заставодавцю у разі, якщо воно перебувало у володінні заставодержателя, проте в даному випадку умовами пункту 9 договору іпотеки квартири визначено, що на термін дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, що фактично і мало місце.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність або відсутність у позивачки права на відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, як випливає з положень ст.1166 ЦК України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними. 3) причинний зв'язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду.

Частиною 1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При дослідженні умов договору іпотеки квартири від 07.05.2007р. (а.с. № 12-17) судом встановлено, що лише у разі придбання предмету іпотеки іптекодавцем за рахунок кредиту у іпотекодавця виникало зобовязання передати оригіналі правовстановлюючих документів на предмет іпотеки на зберігання іпотекодержателю до дати остаточного погашення заборгованості за кредитним договором, п.п.18.10, 18.11 договору, проте відповідна обставина була відсутня, оскільки право власності на квартиру було зареєстровано за позивачкою до укладення кредитного договору, договору іпотеки та передачу майна в іпотеку на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Бердичівської міської ради Житомирської області від 20.03.2007р., копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. № 9).

Будь-які докази які б свідчили, що оригінали правовстановлюючих документів при укладенні договору іпотеки були передані ОСОБА_2, іпотекодержателю в матеріалах справи відсутні, а тому приходжу до висновку, що позивачкою не доведено факт вчинення відповідачем неправомірних дій, які виразилися в неповерненні їй правовстановлюючих документів на квартиру.

Посилання позивачки на те, що вона зверталася до відповідача з вимогою повернути оригінали документів, проте отримала відповідь, що в архіві банку документи відсутні, оцінюються критично, та вони не можуть бути підставою для покладення на відповідача матеріальної відповідальності з урахуванням наступного.

Згідно наданої відповіді ПАТ КБ ПриватБанк від 06.02.2017р. №20.1.0.0.0/7-20170201/4993 на запит ОСОБА_3 від 01.02.2017р., чи має банк можливість надати правовстановлюючі документи на нерухомість, отримано відповідь, що правовстановлюючі документи на нерухомість, що виступає заставою за договором №zrwa00000151 від 07.05.2007р., в архіві банку відсутні.

При цьому, слід звернути увагу, що згідно відповіді Бердичівської міської ради Житомирської області від 04.08.2016р. вих.№Б-2661 (а.с. № 47) позивачка 12.07.2016р. зверталася до міської ради щодо видачі дубліката свідоцтва про право власності на частину будинку, згідно довідки КП Бердичівське МБТІ житловий будинок 19 по вул. Серафімовича м. Бердичів Житомирської області складається з двох квартир та власником квартири №1 є ОСОБА_2 (а.с. № 22), а отже, питання відсутності у позивачки оригіналів документів постало раніше, ніж було звернення до банку з запитом про можливість надати документи.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог ст.81 ЦПК України, позивачкою не надано обєктивних, переконливих доказів спричинення їй матеріальної шкоди в сумі 25000 грн., оскільки заявляючи вимоги про стягнення матеріальної шкоди, жодних доказів того, що з 2016р. позивачка реально мала б можливість отримати відповідні кошти від продажу квартиру, суду не надано. Саме з цих підстав, не можливо прийняти до уваги гадані розрахунки позивачки, без наявності жодних підтверджуючих документів.

Також суд зазначає, що до 22.03.2017р. позивачка взагалі не мала можливість розпорядитися своїм майном на користь третіх осіб, оскільки майно ще перебувало під обтяженням іпотекодержателя.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що ОСОБА_2 не доведено, у чому полягала протиправна поведінка ПАТ «ПриватБанк» і що саме цією поведінкою порушене її право власності на нерухоме майно та існує причинний звязок між такою поведінкою і шкодою, відтак, вимоги про стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 5000грн. моральної шкоди, вважаю за необхідне відмовити в їх задоволенні з наступних підстав.

В обґрунтування даної вимоги позивачка посилається на те, що відмова відповідача повернути оригінали документів на квартиру потребувала додаткових фізичних затрат, матеріальних та моральних сил, звернення до різних установ за консультаціями та отримання довідок, а також отримання юридичної допомоги і все це потребувало додаткових зусиль для підтримання звичайного ритму життя та стану здоровя.

Відповідно до п.п 3,4 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995р. під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Згідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Слід також зазначити, що при розгляді справи позивачкою, окрім посилань в позовній заяві на завдання моральної шкоди, не надано доказів завдання їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, погіршення стану здоров'я, тощо, а також не наведено обґрунтувань, з яких міркувань позивачка виходила при визначенні розміру моральної шкоди у 5000 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, та приймаючи до уваги те, що позивачка за законом була звільнена від сплати судового збору та в задоволенні позову їй відмовлено, судові витрати у цій справі відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 23, 586, 593, 1166 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995р., Постановою Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Н.В. Ткаченко