АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Гладун Х.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м.Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :судді-доповідача: ПрокопчукН.О.

суддів: Поливач Л.Д., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4

на заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 січня 2017 року

в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства &quxt;Страхова компанія &qu ;ВУСО&quon; до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди ,-

ВСТАНОВИВ :

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Зазначав, що 18.02.2015 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів &q? ;Land rover Range Rover&qug=; д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та &qust;Фольксваген&qu12; д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у позивача згідно полісу АІ/3690943 від 02.09.2014 року, останній на підставі страхового акту виплатив потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 33 575.62 грн. Посилаючись на те, що відповідач не повідомив страховика про настання ДТП у встановленому законом порядку, просив стягнути з нього на користь страхової компанії 33 575.62 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 17.01.2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства &q?го;Страхова компанія &qu01;ВУСО&q?ку; в порядку регресу 33 575.62 грн. та 1 378 грн. судового збору.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 05.02.2018 року ОСОБА_4 відмовлено у перегляді заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм процесуального права,а саме розгляд справи за відсутності відповідача неповідомленого про час і місце розгляд справи,що призвело до неповноти з&q?ва;ясування обставин,що мають значення для справи та помилковості висновків суду. Зазначає,що суд дійшов безпідставного висновку про неповідомлення відповідачем страхової компанії про настання ДТП,саме за телефонним повідомленням ОСОБА_4 працівник позивача прибув на місце ДТП ,який знаходився там до закінчення оформлення матеріалів ДТП працівниками поліції і якому він передав письмове повідомлення страховій компанії у присутності іншого учасника ДТП та працівників поліції.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник Приватного акціонерного товариства &quex;Страхова компанія &qund;ВУСО&qu5p; в судове засідання не з&qut-;явився, подав заяву про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд справи за відсутності представника позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись з даним позовом позивач посилався на те, що відповідач у порушення ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,письмово не повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, а відтак позивач має право на відшкодування відповідачем в порядку регресу понесені страховою компанією витрати по виплаті страхового відшкодування потерпілій особі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленим невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо належного повідомлення позивача про страховий випадок у відповідності до ст.ст. 33,38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а заявлені позовні вимоги доведеними.

Колегія суддів з такими висновками суду погодитися у повній мірі не може, оскільки вони зроблені без повного з&qut-;ясування обставин, що мають значення для справи і не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені із порушенням норм процесуального права, що відповідно до положень ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 18.02.2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів &q?єт;Land rover Range Rover&quyl; д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та &qut-;Фольксваген&quve; д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, внаслідок якої вказані транспортні засоби були пошкоджені.

Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.04.2015 року винним у даній ДТП визнаний ОСОБА_4, який притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у вигляді штрафу.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві &q?с ;Страхова компанія &quпр;ВУСО&q?ві; згідно договору обов&q?ні;язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах полісу АІ/3690943 від 02.09.2014 року.

19.02.2015 року ОСОБА_5 звернувся до Приватного акціонерного товариства &quxt;Страхова компанія &qu ;ВУСО&qust; із заявою про виплату страхового відшкодування і 15.05.2015 року платіжним дорученням № 5321 на підставі страхового акту № 1416-24 від 15.05.2015 року потерпілому від зазначеної ДТП було виплачено страхове відшкодування у розмірі 33 575.62 грн.

Зазначені встановлені судом обставини сторонами не заперечуються.

При цьому відповідач стверджує, що повідомив страхову компанію про ДТП по телефону і під час оформлення ДТП письмове повідомлення про ДТП передав працівникові позивача, що прибув на місце події за його повідомленням по телефону .

Факт повідомлення позивача про настання даної ДТП по телефону та присутність представника Приватного акціонерного товариства &q?ро;Страхова компанія &q? т;ВУСО&quта; на місці події під час оформлення ДТП позивачем не спростовано, а навпаки у своїй заяві про закриття провадження у справі представник позивача посилався на відсутність предмету спору.

Правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 1 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено,що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 цього Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю застрахованого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Статтею 979 ЦК України встановлено,що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Доказів на підтвердження тому, що відповідачем не сплачено страхові платежі матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» статтю 33 Закону № 1961-IV було викладено в новій редакції, зокрема, розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 цієї статті. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні пункти та підпункти статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Представник позивача був присутнім під час оформлення матеріалів ДТП за повідомленням відповідача по телефону. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем позивача про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 р. у справі № 6-284 цс 15 .

З огляду на те, що позивач визнав ДТП скоєну з вини відповідача страховим випадком і добровільно сплатив страхове відшкодування, не посилався на необґрунтовані виплати та не доводив такого, не можна погодитися з тим, що відсутність письмового повідомлення відповідачем про ДТП позбавила позивача можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам,а відтак колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у порядку регресу.

За викладених обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту: У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства &quПе;Страхова компанія &q?ду;ВУСО&q? ; до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач :

Судді :

Повний текст постанови складений : 06 липня 2018 року