Провадження №2/389/499/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

05 липня 2018 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Берднікової Г.В.,

при секретарі Баланюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Знам'янка Кіровоградської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Вимоги обґрунтовала тим, що на підставі договору купівлі - продажу від 15 березня 1996 року є власником квартири, яка розташована в АДРЕСА_2. З 10 жовтня 2001 року у вказаній квартирі за її згодою зареєстрована її дочка ОСОБА_2 Згодом їй стало відомо, що дочка взяла кредит та не сплачувала по ньому гроші, через це між ними виникли сварки і 10 років потому остання пішла з квартири, забравши свої речі та документи. З того часу вона зникла, де на сьогодні проживає їй не відомо. При цьому всі ці роки, їй постійно телефонують з банків, надсилають повідомлення про наявність у відповідача кредитної заборгованості та погрожують накладенням арешту на квартиру. Відповідач у її квартирі не проживає понад десять років, жодного разу до квартири не приходила, не користується нею і не сплачує кошти за комунальні послуги, таким чином вона втратила право користування квартирою. До того ж позивач наразі має намір оформити субсидію, тому і змушена звернутися з даним позовом до суду. Вказала, що у довідці ОСББ «Паравоз» вказано, що відповідач не проживає у її квартирі протягом 2 років, з огляду на те, що саме ОСББ було утворене 2 роки тому

Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у розумінні положень п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК україни, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 15 березня 1996 року на праві приватної власності належить квартира №8, що розташована в будинку №5 по вулиці Привокзальна в місті Знамянка Кіровоградської області, про що свідчить вказаний договір купівлі-продажу та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15-16,17-19).

З домової книги та адресної довідки Знамянського РС УДМС в Кіровоградській області наданої на запит суду від 14 червня 2018 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3, зареєстрована з 10 жовтня 2001 року ОСОБА_2 (а.с.9-11,25).

У довідці Голови ОСББ «Паровоз» від 04 червня 2018 року зазначено, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 не проживає з 10 травня 2016 року, та житлом не користується (а.с. 12). В акті складеному за станом на 05 липня 2018 року за участі голови ОСББ «Паровоз» та сусідів вказано, що ОСОБА_2 протягом 8-9 років за адресою: АДРЕСА_5 не проживає.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч.4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У розумінні положень ст.64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні квартирою, або що з цього питання вони зверталися до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратила право на користування належним позивачу на праві власності житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_6, внаслідок її відсутності в ній, тобто за місцем реєстрації, понад один рік.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141, 223,263-265,280-282,284,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_7.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30-ти днів з дня проголошення через Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1, 27400, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1, серія та номер паспорту ЕА №848959.

Суддя Г.В. Берднікова