АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3620/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/632/18 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін: позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ТзОВ "Домобудівник" - Степанової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/3620/17 за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" - Степанової Олени Вікторівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складений 23 березня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

у березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, який був уточнений під час розгляду справи, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" про визнання незаконним та скасування з часу прийняття наказ ТзОВ "Домобудівник" №16/05/16-4 від 16 травня 2016 року "Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1."; поновити її на посаді головного бухгалтера ТзОВ "Домобудівник"; стягнути з ТзОВ "Домобудівник" на її користь невиплачену заробітну плату з 01 жовтня 2015 року по 16 травня 2016 року в сумі 25 212 (двадцять п'ять тисяч двісті дванадцять) гривень 63 копійки; стягнути з ТзОВ "Домобудівник" на її користь індексацію заробітної плати в сумі 17 946 (сімнадцять тисяч дев'ятсот сорок шість) гривень 96 копійок; зобов'язати ТзОВ "Домобудівник" при виплаті їй заборгованості заробітної плати з 01 жовтня 2015 року по 16 травня 2016 року нарахувати та виплатити їй компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги; стягнути з ТзОВ "Домобудівник" на її користь компенсацію за невикористані 84 календарних дні щорічної відпустки за періоди роботи з 27 листопада 2012 року по 16 травня 2016 року в сумі 13 851 (тринадцять тисяч вісімсот п'ятдесят одну) гривню 60 копійок; стягнути з ТзОВ "Домобудівник" на її користь 40 147 (сорок тисяч сто сорок сім) гривень 50 копійок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17 травня 2016 року по 16 травня 2017 року; стягнути з ТзОВ "Домобудівник" на її користь 40 147 (сорок тисяч сто сорок сім) гривень 50 копійок середньої заробітної плати за затримку видачі їй належно оформленої трудової книжки за період з 17 травня 2016 року по 16 травня 2017 року; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення її на посаді головного бухгалтера ТзОВ "Домобудівник" та виплати середньої заробітної плати за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 25 жовтня 1977 року вона працює у ТзОВ "Домобудівник" і є його учасником, розмір частки складає 0,11399%. З червня 2015 року ТзОВ "Домобудівник" намагалися різними методами захопити невідомі люди та не допускали працівників, в тому числі і її до роботи, однак, вона продовжувала працювати на посаді головного бухгалтера і в березні 2017 року випадково дізналася, що її звільнено із займаної посади ще в травні 2016 року за прогул, проте, ні копії наказу, ні трудової книжки відповідач їй не вручав. Також зазначила, що ТзОВ "Домобудівник" порушив норму ч.1 ст.43 КЗпП України, оскільки ще з 2000 року на даному підприємстві є профспілкова організація, у якій позивач є членом. Однак, відповідач не звертався до профспілки щодо надання згоди на її звільнення, що підтверджується довідкою №25 від 09 березня 2017 року. Позивач вважає, що ТзОВ "Домобудівник" звільнив її незаконно, з порушенням порядку, встановленого статтями 147, 149 КЗпП України, не виплатив розрахункових коштів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ голови комісії з припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" №16/05/16-4 від 16 травня 2016 року "Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1."

Поновлено ОСОБА_1 на посаді на посаді головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" з 16 травня 2016 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" в користь ОСОБА_1 52 834 (п'ятдесят дві тисячі вісімсот тридцять чотири) гривні 11 копійок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2016 року по 08 вересня 2017 року, із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов'язкових платежів.

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01 жовтня 2015 року по 16 травня 2016 року у розмірі 25 212 (двадцять п'ять тисяч двісті дванадцять) гривень 63 копійки, з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов'язкових платежів.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" провести ОСОБА_1 індексацію зазначеної суми не виплаченої заробітної плати, а також компенсацію втрати частини її доходів у зв'язку із порушенням строку їх виплати.

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" в користь ОСОБА_1 13 851 (тринадцять тисяч вісімсот п'ятдесят одну) гривню 60 копійок компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 27 листопада 2012 року по 16 травня 2016 року.

У решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" в користь держави 2 819 (дві тисячі вісімсот дев'ятнадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" - Степанова Олена Вікторівна просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/3620/17 в частині визнання незаконним та скасування наказу голови комісії з припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" №16/05/16-4 від 16 травня 2016 року "Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1."; поновлення ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" з 16 травня 2016 року; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" в користь ОСОБА_1 52 834 (п'ятдесят дві тисячі вісімсот тридцять чотири) гривні 11 копійок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2016 року по 08 вересня 2017 року, із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов'язкових платежів; стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" на користь ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01 жовтня 2015 року по 16 травня 2016 року у розмірі 25 212 (двадцять п'ять тисяч двісті дванадцять) гривень 63 копійки, з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов'язкових платежів; зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" провести ОСОБА_1 індексацію зазначеної суми не виплаченої заробітної плати, а також компенсацію втрати частини її доходів у зв'язку із порушенням строку їх виплати; стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" в користь ОСОБА_1 13 851 (тринадцять тисяч вісімсот п'ятдесят одну) гривню 60 копійок компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 27 листопада 2012 року по 16 травня 2016 року та прийняти рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог за виключенням стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі 5 448 (п'ять тисяч чотириста сорок вісім) гривень 24 копійки, посилаючись на те, що воно незаконне, необґрунтоване, ухвалене на основі не повно і не всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, також не містить вичерпні висновки суду, що не відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ТзОВ "Домобудівник - Степанова О.В. посилається на те, судом не взято до уваги, що саме в жовтні 2016 року позивачу стало відомо про її звільнення, оскільки в цей час від імені звільнених працівників ТОВ "Домобудівник" направлялось звернення до обласної профспілки і безпідставно не застосував строк позовної давності. Також судом не перевірено повноваження профспілкового комітету на час прийняття рішення, який не дав згоди на звільнення позивача. Крім цього, рішення вказаного профспілкового комітету є невмотивованим. Вважає, що суд невірно витлумачив норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, в зв'язку з чим неправильно вирахував середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу ТзОВ "Домобудівник" залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року у справі №607/3620/17 залишити без змін, посилаючись на те, що позивач працювала на даному підприємстві з 25 жовтня 1977 року і є членом профспілкової організації ТзОВ "Домобудівник". Щодо пропуску ОСОБА_1 пропуску строку звернення до суду, то остання копію наказу про її звільнення та трудової книжки не отримувала, а з текстом наказу ознайомилася лише під час розгляду справи в суді першої інстанції. Щодо простою підприємства чи про припинення простою, ТзОВ "Домобудівник" не надав жодного доказу якого дня, о котрій годині та кому саме оголошували про простій. Головою профкому ТзОВ "Домобудівник" з 17 липня 2013 року був ОСОБА_5, який переобирався 15 березня 2005 року, 29 березня 2010 року та 05 жовтня 2015 року, тому протокол №2 засідання профспілкового комітету профспілкової організації ТзОВ "Домобудівник" від 03 серпня 2017 року є чинним. Суд вірно здійснив розрахунок середньої заробітної плати позивача із Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України, оскільки відповідач не надав достовірних даних про розмір заробітної плати ОСОБА_1 Облік роботи позивачки здійснювався згідно табелів обліку робочого часу ТзОВ "Домобудівник" за листопад-грудень 2015 року та січень-грудень 2016 року, які складені та підписані начальником відділу кадрів ТзОВ "Домобудівник" - ОСОБА_6, інженером ОСОБА_5

У судовому засіданні представник ТзОВ "Домобудівник - Степанова О.В. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладені в ній.

ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Як зазначено в п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06 листопада 1992 року при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП (322-08), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 25 жовтня 1977 року працює в ТзОВ "Домобудівник", а з 13 листопада 2012 року на посаді головного бухгалтера зазначеного товариства.

Наказом №16/05/16-4 від 16 травня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади - головного бухгалтера з 16 травня 2016 року за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. Бухгалтерії провести повний розрахунок з ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства (том 1, а.с. 42).

У вказаному наказі відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення.

Спірний наказ містить дві підстави звільнення, а саме: акт від 06 травня 2016 року про відсутність на робочому місці та доповідна записка від 06 травня 2016 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 адміністрацією ТзОВ "Домобудівник" не було належним чином повідомлено про зміну її робочого місця, як наслідок складання адміністрацією актів про відсутність позивача на робочому місці. При цьому, суд правильно виходив з того, що обов'язок повідомлення покладається лише на роботодавця, а саме по собі відправлення відповідачем на адресу позивача рекомендованих листів про зміну робочого місця, не є належним чином повідомлення і не може слугувати підставою для її звільнення.

Факт виходу на роботу ОСОБА_1 в період з жовтня 2015 року по грудень 2016 року підтверджується табелями обліку робочого часу ТзОВ "Домобудівник", оригінали яких оглянуті в судовому засіданні.

Також, від позивача не було відібрано письмових пояснень з приводу її відсутності на робочому місці 06 травня 2016 року, як цього вимагає ч.1 ст.149 КЗпП України, в подальшому не ознайомлено із наказом про її звільнення. Крім цього, відповідачем грубо порушені гарантії надані працівникові при звільненні з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, передбачені ч.1 ст.43 КЗпП України, а саме розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України, зокрема звільнення проведено без згоди профспілкової організації ТзОВ "Домобудівник", членом якої є ОСОБА_1

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що судом не перевірено повноважень ОСОБА_5 як голови профспілкової організації, оскільки як видно з витягу протоколу № 8 від 05 жовтня 2015 року зборів делегатів трудового колективу ТзОВ "Домобудівник", що головою профкому профспілкової організації ТзОВ "Домобудівник" було обрано ОСОБА_5 (том 2, а.с. 64).

Доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду не знайшли свого підтвердження з огляду на те, що судом першої інстанції було встановлено, що ні копії наказу про звільнення ОСОБА_1, ні трудової книжки їй не було вручено, з текстом наказу про звільнення ОСОБА_1 ознайомилася під час слухання справи в суді.

Отже, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач розірвав трудовий договір із позивачем за п.4 ст.40 КзпП України з грубим порушенням норм трудового законодавства.

Щодо визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом вірно взято до уваги ст.27 Закону України "Про оплату праці" та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р., зокрема за два останні місяці, що передували звільненню ОСОБА_1, у яких їй було нараховано, виплачено заробітну плату і відповідно сплачено до Головного управління державної фіскальної служби у Тернопільській області податок та відрахування до Пенсійного фонду.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що судом невірно здійснений розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1, оскільки відповідач не надав суду достовірних даних щодо заробітної плати позивача за два останні місяці, що передували звільненню.

Однак, колегія суддів вважає, що судом не в повному обсязі стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України.

Так, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом стягнуто середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2016 року по 08 вересня 2017року, хоча рішення ухвалене 16 березня 2018 року.

Тому колегія суддів вважає, що слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2016 року по 16 березня 2018 року в сумі 73 710 (сімдесят три тисячі сімсот десять) гривень 81 копійку з урахуванням установлених законом України податків, зборів та обов'язкових платежів, виходячи з розрахунку: 160,59 грн.(середньоденний заробіток) х 459 днів (число робочих днів у розрахунковому періоді за час вимушеного прогулу) = 73710, 81 грн.

Відповідно до статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачено, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної та додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи.

Отже, поновлюючи позивача на роботі, суд не вправі був стягувати компенсацію за невикористані відпустки.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" - Степанової Олени Вікторівни - задовольнити частково, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року в частині стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2016 року по 08 вересня 2017 року та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2016 року по 16 березня 2018 року в сумі 73 710 (сімдесят три тисячі сімсот десять) гривень 81 копійку з урахуванням установлених законом України податків, зборів та обов'язкових платежів. В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 27 листопада 2012 року по 16 травня 2016 року - відмовити.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року - залишити без змін.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 травня 2018 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року підлягає поновленню.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" - Степанової Олени Вікторівни - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року в частині стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2016 року по 08 вересня 2017 року та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2016 року по 16 березня 2018 року в сумі 73 710 (сімдесят три тисячі сімсот десять) гривень 81 копійку з урахуванням установлених законом України податків, зборів та обов'язкових платежів.

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 27 листопада 2012 року по 16 травня 2016 року - відмовити.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року - залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 липня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак