Справа № 751/8963/17 Провадження № 22-ц/795/664/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Губар В. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення м. Семенівка Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення 30 березня 2018 року

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.08.2011 року в сумі 12944 грн. 12 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 серпня 2011 року ОСОБА_2 підписала заяву про відкриття поточного рахунку, відповідно до якої вона приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_3, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 05 серпня 2011 року та взяла на себе зобов'язання виконувати умови Договору.

ОСОБА_2 був встановлений кредитний ліміт на поточний рахунок 0650 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

08 липня 2014 року ОСОБА_2 припинила господарську діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач, посилаючись на положення ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України та ч. 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", зазначає, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 23 жовтня 2017 року виникла заборгованість у сумі 12944,12 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1700 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3001,96 грн., пеня за несвоєчасність викнання зобовязань за договором 4739,80 грн., заборгованість по комісії 3502,36 грн.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповноту дослідження судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала і станом на 23 жовтня 2017 року виникла заборгованість, яка згідно до ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України та ч. 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" підлягає стягненню з відповідача.

Апелянт вважає передчасним висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки згідно з умовами кредитного договору, а саме п. 3.2.1.5.7. термін позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років, а тому строк позовної давності позивачем не пропущений.

Апелянт посилається, що судом першої інстанції не взяті до уваги фактичні обставини, з якими законодавець повязує вирішення спору порядок погашення кредиту за договором та строк внесення останнього платежу за ним, підстави та обставини для переривання строку позовної давності, збільшені строки за угодою сторін. Проте, зазначені обставини мають вирішальне значення для вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 просить відхилити апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», а рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції згідно ч.1 ст.368 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк звернення до суду, враховуючи, що останній платіж здійснено 01 вересня 2014 року.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

05 серпня 2011 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 подана заява про відкриття поточного рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно до якої вона приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_3, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 05 серпня 2011 року та взяла на себе зобов'язання виконувати умови Договору. Відповідно до Договору відповідачеві було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 0650 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 08 липня 2014 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Факт отримання від ПАТ КБ „ПриватБанк грошових коштів ОСОБА_2 не заперечувався та підтверджується матеріалами справи.

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про розмір встановлених кредитних лімітів ОСОБА_2, убачається, що 05.08.2011 року встановлено кредитний ліміт в сумі 20000 грн., 04.03.2013 року ліміт збільшено до 22000 грн., 13.03.2013 року збільшено до 24000 грн., 02.06.2014 року встановлений кредитний ліміт в сумі 23971 грн. 57 коп., 02.06.2014 року ліміт зменшено до 0 грн., 11.06.2014 року ліміт встановлено в сумі 1700 грн. (а.с. 25)

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, у погоджені сторонами строки не вносила щомісячні платежі.

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 26-30), розмір заборгованості станом на 23.10.2017 року становить 12944,12 грн. і складається із: 1700 грн. - заборгованість за кредитом; 3001,96 грн. заборгованість по процентам; 4739,80 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 3502,36 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.

На спростування заборгованості відповідачем не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із розрахунку заборгованості за договором, яка була надана ПАТ КБ „ПриватБанк, встановлено, що останнє погашення боргу за договором ОСОБА_2 здійснено 01 вересня 2014 року.

Зазначені обставини відповідачем не спростовані в суді першої інстанції і не спростовані в апеляційному суді.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

ОСОБА_2, здійснюючи часткове погашення боргу по кредиту, визнавала факт укладення нею з ПАТ КБ „ПриватБанк договору, який повинен виконуватись належним чином.

Згідно з ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом, зобовязання (неналежне виконання).

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що доведеним є факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а також з Умов та правил надання банківських послуг.

Укладений між сторонами кредитний договір є дійсним, а тому підлягає виконанню.

ОСОБА_2, отримавши кредитний ліміт в електронному вигляді на рахунок, активно користувалась кредитним лімітом, що підтверджується довідкою про рух коштів.

Як встановлено апеляційним судом, в суді першої інстанції представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності до основної та додаткової вимоги позивача (а.с. 57).

Відповідно до ч. 5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім того, відповідно до п. 3.2.1.5.7. Умов та правил надання банківських послуг терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів встановлюються строком тривалістю 5 років.

Враховуючи, що останній платіж по поверненню кредиту відповідачем ОСОБА_2 було здійснено 01 вересня 2014 року, то у ПАТ КБ „ПриватБанк виникло право предявляти вимоги до боржника про виконання порушеного зобовязання щодо повернення кредиту, в тому числі процентів на користування кредитом, починаючи з 02 вересня 2014 року протягом наступних трьох років по 02 вересня 2019 року.

ПАТ КБ „ПриватБанк звернулось до суду з даним позовом 11 грудня 2017 року, тобто в межах строків позовної давності.

Зважаючи на те, що розрахунком заборгованості, який є належним та допустимим доказом по справі відповідно до ст. 81 ЦПК України підтверджено заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 05 серпня 2011 року саме у розмірі 4701,96 грн. (заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом), апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» частково, стягнувши з ОСОБА_2 на користь позивача зазначену суму заборгованості.

В ході розгляду справи сторонами не оспорювалось, що ОСОБА_2 до банківської установи з заявою про закриття карткового рахунку не зверталась.

Разом із тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги позову про необхідність стягнення на користь позивача заборгованості за пенею та комісією.

Покладення на боржника нових додаткових обов»язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Окрім того, позивачем суду не доведено, за які банківські послуги підлягає стягненню комісія та не доведено, чи надавались відповідачеві такі послуги. Прозорий і конкретний розрахунок розміру пені як такої у матеріалах справи також відсутній і апеляційному суду не представлений, а відтак, підстави для стягнення з позивача заборгованості по пені та комісії у розмірі 8242 грн. 16 коп. відсутні.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена Верховним Судом України 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. З відповідача ОСОБА_2 належить стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.08.2011 року в сумі 4701 грн. 96 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 1700 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 3001 грн. 96 коп.

У задоволенні решти позову необхідно відмовити з вищезазначених підстав.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов на 36,33%, то з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пропорційно розміру задоволених позовних вимог належить стягнути 1453 грн. 20 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Семенівського крайонного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.08.2011 року в сумі 4701 грн. 96 коп.., яка складається із: заборгованості за кредитом 1700 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом 3001 грн. 96 коп.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1453 грн. 20 коп. у відшкодування понесених судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді:

Повний текст постанови складений 05 липня 2018 року.