Справа № 640/7438/18
УХВАЛА

"25" червня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

за участю державного виконавця Ступіна В.В.,

представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за поданням головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції ОСОБА_2, зацікавлені особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Харківська митниця ДФС України про визначення частки майна,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним поданням, в якому просить визначити частку майна ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, з метою примусового виконання постанови №640/10522/16-п виданої 12.07.2016 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 штрафу на користь держави у розмірі 100% вартості предмета порушення митних правил, що складає 252256 грн. 67 коп., за якою відкрито виконавче провадження для подальшого опису арешту і реалізації частки квартири та її продажу на прилюдних торгах в рахунок погашення боргу. В обгрунтування вказаних підстав державний виконавець посилається на те, що на примусовому виконанні МРВ ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ перебуває виконавче провадження ВП №53168595 з примусового виконання постанови №640/10522/16-п виданої 12.07.2016 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з гр. ОСОБА_3 штрафу на користь держави у розмірі 100% вартості предмета порушення митних правил, що складає 252256,67 грн., за якою 19.12.2016 року було відкрито виконавче провадження. Боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_3 Боржникові на праві спільної сумісної власності належить вказана квартира, а тому державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням, оскільки рішення суду боржником залишається не виконаним, та враховуючи розмір заборгованості та відсутність у боржника іншого майна, на яке можна звернути стягнення, що унеможливлює виконання даного рішення суду.

Зацікавленою особою ОСОБА_3 були подані до суду заперечення, в яких вона просить відмовити в задоволенні даного подання, посилаючись на те, що головним державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області від 17.02.2017 року прийнята постанова про звернення стягнення на заробітну плату, та з заробітної плати здійснювалось погашення вказаної суми штрафу, а в подальшому були змінені банківські реквізити, тому кошти повертались. Крім того, у вказаній квартирі мешкає дитина боржника, тому при задоволенні вказаного подання будуть порушені її права, та боржник на разі оскаржує вказане рішення в ЄСПЛ.

Зацікавленою особою ОСОБА_5 були подані заперечення, в яких вона просить відмовити в задоволенні вказаного подання, посилаючись на те, що поділ майна є неможливим, та вказаний поділ призведе до порушення прав дитини, яка мешкає у вказаній квартирі.

Головний державний виконавець МРВ ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити.

Зацікавлена особа ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні вказаного подання, оскільки у квартирі нею самостійно за власні кошти було зроблено ремонт, а тому частки рівними у праві власності бути не можуть,

та в квартирі мешкає неповнолітня дитина донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та в разі поділу площа буде меншою за встановленою ст. 47 ЖКУ.

Зацікавлена особа ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні вказаного подання, посилаючись на те, що з її заробітної плати здійснювалось відрахування на погашення вказаної суми штрафу, та в подальшому її картковий рахунок було заблоковано державним виконавцем.

Представник зацікавленої особи стягувача Харківської митниці ДФС в судове засідання не зявився, повідомлявся в установленому законом порядку.

Згідно із ч.2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін і заінтересованих осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали подання, суд вважає, що дане подання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у МРВ ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавче провадження № 53168595 з виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 року по справі про ПМП у відношенні ОСОБА_3, яку було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 252256,67 грн., та стягнення витрат за зберігання майна у розмірі 168,19 грн.

19.12.2016 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

З заробітної плати боржника ОСОБА_3, яка працює декларантом в ТОВ НВФ «Харків-Прилад» було відраховано на виконання вказаної постанови суду 900,00 грн. А посилання боржника ОСОБА_3 про те, що подальше відрахування не відбувалось, оскільки виконавчою службою були змінені банківські реквізити, є необгрунтованим, оскільки 27.03.2018 року представник боржника ОСОБА_7 знайомилась із матеріалами виконавчого провадження, і яка мала нагоду повідомити про це.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_8 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, в судовому засіданні державний виконавець зазначив, що стягнення із заробітної плати боржника ОСОБА_3 відбувалось з ТОВ НВФ «Харків-прилад», де на разі боржник і працює, але підприємство спочатку не виконувало постанову про звернення стягнення із заробітної плати боржника, а в подальшому перерахувало лише незначні кошти.

Боржник добровільно рішення суду не виконує, під час перевірки його майнового стану, майна, яке б належало їй на праві приватної власності, не виявлено. Проте, встановлено, що боржник на підставі свідоцтва про право власності на житло разом з ОСОБА_5 має у спільній сумісній власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Але, у вказаній квартирі також зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути

скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п.1 ч.2 ст.11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно із ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Частиною 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства. При розгляді подання державного виконавця в порядку ст. 443ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду. Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу. Власники, які вважають, що у зв'язку зі зверненням стягнення на майно боржника у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, порушені їх майнові права у виконавчому провадженні, у зв'язку з накладенням арешту на майно, мають право звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту.

А тому, за таких умов суд приходить до переконання, що державним виконавцем надані належні і достатні докази, які свідчать про належність спірного майна на праві спільної сумісної власності боржнику, та як вбачається з матеріалів справи, у боржника відсутнє інше майно, на яке можна звернути стягнення, що також знайшло підтвердження в судовому засіданні, а тому клопотання підлягає задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись ст.443 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, на праві власності належить 1/2 частка квартири №18, що розташована в м. Харкові по вул. Коцарська, буд. 36/38.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 02 липня 2018 року.

Суддя Г.А. ЗУБ