Ухвала

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 360/1988/15-ц

провадження № 61-34447ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року у складі судді: Стасенка Г. В., та постанову апеляційного суду Київської області від 26 березня 2018 року у складі суддів: Мережко М. В., Суханової Є. М, Матвієнко Ю. О., у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції Київської області, заінтересовані особи: ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство акціонерній банк «Укргазбанк»,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Бородянського районного відділу державної виконавчої служби, заінтересовані особи: ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство акціонерній банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АТ «Укргазбанк»), у якій просив суд: визнати незаконними дії головного державного виконавця Бородянського районного відділу державної виконавчої служби участині неналежного вчинення виконавчих дій, направлених на повідомлення про відкриття виконавчих проваджень; визнати незаконними дії головного державного виконавця щодо складання акту від 17 лютого 2017 року за зведеним виконавчим провадженням з приводу передачі стягувачу ОСОБА_6 у рахунок погашення частини боргу 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул. Петровського, 52-а та зобов'язати Бородянський районний відділ державної виконавчої служби скасувати указаний акт; заборонити проводити будь-які виконавчі та інші процесуальні дії щодо майна, яке знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул. Петровського, 52-а до розгляду питання по суті.

Скарга мотивована тим, що рішеннями Бородянського районного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 380 431,04 грн, компенсацію знецінення суми позики та судовий збір 3 654 грн. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 25 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 185 476,75 грн. Про указані рішення йому стало відомо лише 22 лютого 2017 року. На виконання рішень суду були видані виконавчі листи та відкрито виконавчі провадження, які в подальшому були об'єднані у зведене виконавче провадження. Як зазначає ОСОБА_4, його не було повідомлено про проведення оцінки майна, не було поінформовано про проведення прилюдних торгів, які тричі не відбулись у зв'язку з відсутністю учасників торгів. Державним виконавцем було порушено процедуру передачі стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу.

Скарга розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Київської області від 26 березня 2018 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що на виконанні Бородянського районного відділу державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження за виконавчими листами про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 185 476,75 грн, на користь ОСОБА_6 - 392 070,00 грн та 384 085,04 грн. Реалізація арештованого майна шляхом проведення електронних торгів не відбулася втретє. Стягувач ОСОБА_6 подала заяву про залишення за собою не реалізованого майна. ОСОБА_4, оспорюючи акт, який є підставою для подальшого оформлення стягувачем ОСОБА_6 права власності на майно, фактично ставить питання про порушення свого права власності на нерухоме майно, яке може бути припинено на підставі, визначеному законом (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України), а зазначені вимоги відповідно до статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на нас постановлення ухвали судом першої інстанції) розглядаються в порядку цивільного судочинства і питання про відновлення порушеного права власності на нерухоме майно не може бути вирішено в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України. Подання боржником у виконавчому провадженні скарги на рішення та дії державного виконавця, не забезпечує йому відновлення порушених прав на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення.

01 червня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 26 березня 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що вже встановлені факти у попередніх рішеннях судів, які є преюдиційними, не прийняті до уваги судом при розгляді скарги. Судами встановлено факт порушення частини восьмої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», а саме те, що стягувачем не виконано умову по сплаті коштів на відповідний депозитний рахунок у сумі 57 403,26 грн. Окрім цього, у матеріалах справи відсутня постанова державного виконавця про передачу майна стягувану, а тому порядок передачі оформлений без належного на те нормативного документу і тому не може бути підставою для оформлення відповідного акту. У разі бажання стягувача залишити за собою майно, воно йому передається за ціною, що дорівнює початковій вартості, за якою це майно передавалося на реалізацію. Оскільки предметом розгляду скарги були дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків інших осіб, то у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд мав залишити без розгляду і роз'яснити можливість вирішення спору у позовному провадженні, зазначивши при цьому про порушення виконавцем процедури передачі майна стягувачу.

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для звернення до суду касаційної інстанції та навести інші підстави для поновлення строку. На виконання ухвали Верховного Суду від 07 червня 2018 року особою, яка подала касаційну скаргу, надано до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із наведенням інших підстав для поновлення строку.

У клопотанні ОСОБА_4 на підставі частини другої статті 390 ЦПК України просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що: не був присутнім під час судового засідання у суді апеляційної інстанції; звернувшись в канцелярію апеляційного суду Київської області 02 квітня 2018 року йому було повідомлено що копію оскарженої постанови апеляційного суду буде направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а матеріали справи буде направлено в суд першої інстанції; потім він подав 04 квітня 2018 року заяву до суду першої інстанції про виготовлення та направлення постанови апеляційного суду, однак постанова направлена йому не була, що підтверджується матеріалами справи № 360/1988/15-ц; з 04 квітня 2018 року по 25 травня 2018 року ОСОБА_4 не міг поїхати до Апеляційного суду Київської області та до Бородянського суду для отримання копії постанови у зв'язку із відсутністю коштів на поїздку; 25 травня 2018 року ОСОБА_4 повторно звернувся до суду з заявою про виготовлення та надання копії постанови і вже на дане звернення отримав повний текст оскаржуваної постанови 25 травня 2018 року. На підтвердження указаних обставин надає ксерокопії матеріалів справи № 360/1988/15-ц з а.с. 65 по а.с. 106, зокрема, копію супровідного листа апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2014 року щодо направлення копії постанови від 26 березня 2018 року лише відділу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції Київської області та ОСОБА_6

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Встановивши, що питання про відновлення порушеного права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно не може бути вирішено в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції Київської області не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Бородянського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року та постанови апеляційного суду Київської області від 26 березня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 26 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції Київської області, заінтересовані особи: ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство акціонерній банк «Укргазбанк».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель