Справа № 372/2989/17
Провадження № 2-217/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_18., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя особа - відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області, про визнання незаконними і скасування рішення та державних актів на право власності на земельну ділянку, та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_13, треті особи - Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області, про визнання недійсним і скасування державних актів на право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя особа - відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області, про визнання незаконними і скасування рішення та державних актів на право власності на земельну ділянку посилаючись на протиправні дії органу місцевого самоврядування, Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області про передачу у власність земельної ділянки належні позивачу, третім особам ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, тому остаточно просив визнати недійсним рішення Підгірцівської сільської ради ХХХІІІ сесії VI скликання від 05.02.2013 року щодо відведення земельних ділянок у власність, для ведення індивідуального садівництва ОСОБА_11 та ОСОБА_12; визнати недійсним рішення Підгірцівської сільської ради ХХХХІІ сесії VI скликання від 22.11.2013 року щодо відведення земельних ділянок у власність, для ведення індивідуального садівництва ОСОБА_9 та ОСОБА_10; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1415 га кадастровий номер НОМЕР_7 виданий ОСОБА_9; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1415 га кадастровий номер НОМЕР_9 виданий ОСОБА_10; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер НОМЕР_8, виданий ОСОБА_11; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га кадастровий номер НОМЕР_6, виданий ОСОБА_12; скасувати відповідний запис у Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки, яка належить ОСОБА_9, кадастровий номер НОМЕР_7 площею 0,1415 га, по АДРЕСА_2; скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію, реєстраційний номер 31, за ОСОБА_9 права приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1415 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_7; скасувати відповідний запис у Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки, яка належить ОСОБА_10, кадастровий номер НОМЕР_9 площею 0,1415 га, по АДРЕСА_2; скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію, реєстраційний номер 31, за ОСОБА_10 права приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1415 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_9; скасувати відповідний запис у Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки, яка належить ОСОБА_11, кадастровий номер НОМЕР_8 площею 0,1000 га, по АДРЕСА_2; скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію, реєстраційний номер 31, за ОСОБА_11 права приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_8; скасувати відповідний запис у Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки, яка належить ОСОБА_11, кадастровий номер НОМЕР_8 площею 0,1000 га, по АДРЕСА_2; скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію, реєстраційний номер 1, за ОСОБА_11 права приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_8; скасувати відповідний запис у Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки, яка належить ОСОБА_12, кадастровий номер НОМЕР_6 площею 0,1000 га, по АДРЕСА_2; скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію, реєстраційний номер 1, за ОСОБА_12 права приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_6.

Під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_10 - ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_13, треті особи - Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області, про визнання недійсним і скасування державних актів на право приватної власності на землю, в якому остаточно збільшивши позовні вимоги просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю площею 0,4800 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, серія НОМЕР_10 виданий ОСОБА_2; визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю площею 0,2300 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, серія НОМЕР_11 виданий на ім'я ОСОБА_7; визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, серія НОМЕР_12, виданий на ім'я ОСОБА_7 визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 12 вересня 2003 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_2, зареєстрований приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_15 в реєстрі за №7098; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 09 грудня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, зареєстрований приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу в реєстрі за №4428.

29 вересня 2017 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі.

11 жовтня 2017 року винесено ухвалу про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки площею по 0,1000 га, розташовані на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером НОМЕР_8, що належить на праві власності ОСОБА_11, та кадастровим номером НОМЕР_6, що належить на праві власності ОСОБА_12 до набрання чинності судовим рішенням по цій цивільній справі.

11 жовтня 2017 року винесено ухвалу про об'єднання цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання незаконними і скасування рішення та державних актів на право власності на земельну ділянку з цивільною справою №372/2988/17 (2-1602/17) за позовом ОСОБА_7 до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання незаконними і скасування рішення та державних актів на право власності на земельну ділянку, в одне провадження, присвоївши об'єднаній справі № 372/2988/17 (2-1602/17).

23 листопада 2017 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні заяв позивача та його представника про виправлення описок у судових рішеннях - ухвалі про забезпечення позову.

31 січня 2018 року винесено ухвалу про призначення по справі підготовчого судового засідання.

21 березня 2018 року винесено ухвалу про прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог; залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за первісним позовом відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області; прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_10 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, треті особи - Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області, про визнання недійсним і скасування державних актів на право приватної власності на землю; залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом Підгірцівську сільську раду Обухівського району Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області; вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом; прийнято подані учасниками справи відзиви на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відзив, заяви; прийнято і залучено до матеріалів справи всі подані учасниками справи письмові докази; викликано для допиту у судовому засіданні по цій справі в якості свідка ОСОБА_13 та попереджено свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду; клопотання про витребування доказів задоволено, витребувано у Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області (08710 АДРЕСА_3) належним чином завірені копії витягу з книги про реєстрацію державного акту про право власності на ім'я ОСОБА_13 за 2002 рік за № 904, рішення від 11.07.2002 року (Протокол № 7) про передачу у приватну власність ОСОБА_13 земельної ділянки площею 0,480 га на території Підгірцівської сільської ради у с. Романків для залучення до справи, а також оригінал книги записів державних актів про право власності на землю за 2002 рік за № 904 для огляду у судовому засіданні; витребувано у відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Малишка, 1): належним чином завірену копію державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_6, виданого ОСОБА_12; каталоги координат кутів зовнішніх меж (в СК-63): земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_6, яка належить ОСОБА_12; належним чином завірену копію державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_8, виданого ОСОБА_11; каталоги координат кутів зовнішніх меж (в СК-63): земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_8, яка належить ОСОБА_11; належним чином завірену копію державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1415 га, кадастровий № НОМЕР_9, виданий ОСОБА_10; каталоги координат кутів зовнішніх меж (в СК-63): земельної ділянки площею 0,1415 га, кадастровий номер НОМЕР_9, яка належить ОСОБА_10; належним чином завірену копію державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1415 га, кадастровий № НОМЕР_7, виданий ОСОБА_9; каталоги координат кутів зовнішніх меж (в СК-63): земельної ділянки, площею 0,1415 га, кадастровий номер НОМЕР_7, яка належить ОСОБА_9.

21 березня 2018 року винесено ухвалу про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_10 про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом; прийняття заперечення ОСОБА_7 на зустрічний позов; клопотання про витребування доказів задоволено витребувано у Головного управління Держгеокадастру в Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14) належним чином завірені копії витягу з книги про реєстрацію державного акту про право власності на ім'я ОСОБА_13 за 2002 рік за № 904, рішення від 11.07.2002 року (Протокол № 7) про передачу у приватну власність ОСОБА_13 земельної ділянки площею 0,480 га на території Підгірцівської сільської ради у с. Романків для залучення до справи, а також оригінал книги записів державних актів про право власності на землю за 2002 рік за № 904 Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області для огляду у судовому засіданні.

27 квітня 2018 року винесено ухвалу про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_10 про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом, прийнято заперечення ОСОБА_7 на зустрічний позов, клопотання про витребування доказів задоволено, витребувано у Головного управління Держгеокадастру в Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14) належним чином завірені копії витягу з книги про реєстрацію державного акту про право власності на ім'я ОСОБА_13 за 2002 рік за № 904, рішення від 11.07.2002 року (Протокол № 7) про передачу у приватну власність ОСОБА_13 земельної ділянки площею 0,480 га на території Підгірцівської сільської ради у с. Романків для залучення до справи, а також оригінал книги записів державних актів про право власності на землю за 2002 рік за № 904 Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області для огляду у судовому засіданні.

14 травня 2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав повністю, проти зустрічного позову заперечив повністю, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що позивач є власником земельних ділянок, право власності на земельні ділянки підтверджується державними актами, після чого на підставі рішень Підгірцівської сільської ради від 05.02.2013 року та 22.11.2013 року відповідачам ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10 розділено та вдруге виділено належну ОСОБА_7 земелю, що є незаконним та порушує право позивача, як власника, оскільки позивач регулярно сплачував земельний податок відповідно квитанцій.

Представник відповідача ОСОБА_10 ОСОБА_3 в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити з урахуванням змін і уточнень, вказав, що відповідач ОСОБА_10 є власником земельної ділянки, позивачу ОСОБА_7 державні акти видані незаконно, тобто перед отриманням та затвердженням управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі технічної документації із землеустрою, тому не мають правових підстав для свого існування, оскільки видані за відсутності відповідної затвердженої технічної документації із землеустрою та на підставі неіснуючого договору купівлі-продажу.

Представник відповідача ОСОБА_16 ОСОБА_4 в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, зустрічний позов визнав та пояснив, що ОСОБА_13 виділення землі по закону не проводилось, технічної документації виготовлено не було, в архіві відділу Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку на її ім'я. Також існують розбіжності у датах та номерах договорів купівлі-продажу та державних актах, відсутній у технічній документації каталог координат.

Представник відповідача Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_5 в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, зустрічний позов визнав та вказав, що документи позивача вважає підробленими, книги реєстрації державних актів сільська рада передавала у 2006 році, а обраний він головою Підгірцівської сільської ради у 2010 році. ОСОБА_13 земельна ділянка не виділялась, оскільки з 1995 року по ній ніяких документів не має. У 2003 році зареєстрували право власності на підставі державних актів ОСОБА_13, інших рішень не має. ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 законно виділили земельні ділянки, близько 3 років тому на ділянці ОСОБА_11 був побудований будинок та паркан, відповідно були надані сільською радою дозволи, щодо трьох інших земельних ділянок будівель не має, межові знаки були витягнуті.

Представник відповідача ОСОБА_11 ОСОБА_6 в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, зустрічний позов визнала, вказала, що позивач не зареєстрував право власності, не приступив до використання, земельної ділянки, відповідач ОСОБА_11 побудував будинок, але не зміг ввести його в експлуатацію через арешт. Позивачем пропущено строк позовної давності, тому просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та вказав, що придбав законно земельну ділянку у ОСОБА_13, були перевірені документи, потім продав ОСОБА_7 Земельну ділянку купував для будівництва, але в іншому місці побудувався, технічну документацію замовляв у землевпорядної організації в сільській раді, на номери не звертав уваги, з документами все було нормально, до використання земельної ділянки він не приступав, а також не приступала ОСОБА_13

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, причин неявки не повідомили, заяв, клопотань чи заперечень суду не надали.

Вислухавши представників сторін, сторони, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, а вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,4800 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства розташованої на території Підгірцівської сільської ради у АДРЕСА_4, відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 грудня 2003 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області і зареєстрованого в реєстрі за №4428.

ОСОБА_7 на підставі вказаного договору купівлі-продажу видано державні акти на право власності на земельні ділянки (державний акт на право власності серії НОМЕР_13 від 18 лютого 2004 року на земельну ділянку площею 0,2300 га та державний акт серії НОМЕР_14 від 18 лютого 2004 року на земельну ділянку площею 0,2500 га) зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1417 та №904.

Згідно висновками Обухівського районного відділу земельних ресурсів № 0149 від 16.12.2004 року та № 2450 від 16.12.2004 pоку; висновком Обухівського районного відділу архітектури та містобудування № 1838 від 18.12.2004 року технічна документація по складанню та виготовленню державних актів на право власності на землю ОСОБА_7 на території Підгірцівської сільради погоджена.

05 лютого 2013 року рішенням виконкому Підгірцівської сільської ради ХХХІІІ сесії VI скликання було передано у власність ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,1000 га та ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,1000 га для ведення індивідуального садівництва в межах Підгірцівської сільської ради.

22 листопада 2013 року рішенням виконкому Підгірцівської сільської ради ХХХХІІ сесії VI скликання було передано у власність ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,1415 га та ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,1415 га для ведення індивідуального садівництва в межах Підгірцівської сільської ради.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18.02.2013 року за ОСОБА_11 на підставі рішення Підгірцівської сільської ради Київської області ХХХІІІ сесії VI скликання від 05.02.2013 року зареєстровано земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, Підгірцівська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_8.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18.02.2013 року за ОСОБА_12 на підставі рішення Підгірцівської сільської ради Київської області ХХХІІІ сесії VI скликання від 05.02.2013 року зареєстровано земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, Підгірцівська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_6.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18.02.2013 року за ОСОБА_9 на підставі рішення Підгірцівської сільської ради Київської області ХХХХІІ сесії VI скликання від 22.11.2013 року зареєстровано земельну ділянку площею 0,1415 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, Підгірцівська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_7.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18.02.2013 року за ОСОБА_10 на підставі рішення Підгірцівської сільської ради Київської області ХХХХІІ сесії VI скликання від 22.11.2013 року зареєстровано земельну ділянку площею 0,1415 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, Підгірцівська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_9.

Також право власності сторін підтверджується договорами, проектами землеустрою, рішеннями, довідками, схемами розташування, висновками та іншими наявними у справі письмовими доказами.

Повне накладення належної ОСОБА_7 земельної ділянки із належними ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10 земельними ділянками підтверджується висновком експерта № 15/18 за результатами провеження судової земельно-технічної експертизи від 02.03.2018 року та узгоджується із схемами розташування, державним актом та іншими письмовими доказами.

При наданні правової оцінки позову суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Поряд з цим, ч. 2 ст. 373 ЦК України передбачає, що право власності па землю гарантується Конституцією України, а право власності на земельну ділянку набу ваєгься і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну діляні також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. З ст. З ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

ОСОБА_7 у 2003 році набув в законний спосіб права власно на земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства призначення площею 0,4800 га, яка розташована на території с. Романків Підгірцівської сільської ради, Обухівського району, Київської області.

На момент набуття ОСОБА_7 права власності на спірну земельну ділянку, діяв Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений Наказом держкомзему № 174 від 02.07.2003 року, яким передбачалось ведення Книги записів реєстрації державних актів право власності на землю та на право постійного користування землею, який є частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку.

Відповідно ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.

З огляду на п. 4 ч. 6 ст. 24 Закону № 3613-VI підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

В розумінні вказаної норми, законодавець закріпив певні обмеження щодо проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки, в даному випадку за ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та передбачив саме відмову від вчинення такої дії.

Зокрема орган місцевого самоврядування, Підгірцівська сільська рада переступила через вказані обмеження, не пересвідчився у відсутності наявних перешкод, відступив від своїх повноважень, допустив порушення ЗУ «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР виносячи оскаржуване рішення від 05.02.2013 року та від 22.11.2013 року.

Відповідно п. 2 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень закону № 3613-VI, земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими, незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Відповідно п. 9 вищезазначених перехідних Положень, до 1 січня 2013 року, державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та постійного користування землею.

Згідно п. 10 Положень, документи, якими було посвідчено право власності земельною ділянкою, які видані до набрання чинності ЗУ «Про державний земельний кадастр» № 3613-VI є дійсними.

Таким чином суд дійшов висновку, Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області винесла оскаржувані рішення незаконно.

Згідно ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4 ч. 1 цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно ст. 131 ЦК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі інших цивільно-правових угод.

Згідно ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Згідно ч. 2 ст. 90 ЗК, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 5 ЗК України, одними з принципів земельного законодавства є принцип невтручання держави в здійснення громадянами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом та принцип забезпечення гарантій прав на землю.

Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст.78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них; земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Громадяни України, відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділенні в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до п.п. „а","б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правомірність набуття позивачем права власності на спірні земельні ділянки підтверджена належними правовстановлюючими документами, фактом державної реєстрації такого права. Крім того, позивач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки набув право власності на підставі чинного і ніким не оспореного договору купівлі-продажу на оплатній основі.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_7 набув право власності в законний спосіб права власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства площею 0,4800 га, що розташоване на території с. Романків, Підгірцівської сільської ради Обухівського району, Київської області, у відповідності до законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи те, що при вирішенні спору встановлено що на момент винесення оскаржуваного рішення та державних актів земельна ділянка знаходилась на праві власності у позивача, ОСОБА_7, тому є достатні підстави для застосування повноважень суду щодо втручання у право власності позивача в межах судового захисту порушених права позивача.

Під час судового розгляду доведено порушення прав та законних інтересів позивача за первісним позовом ОСОБА_7, які підлягають судовому захисту у обраний позовом спосіб відновлення порушених прав.

Поряд із тим, слід прийняти до уваги, що в межах судового захисту законних прав ОСОБА_7 і вирішуючи спір на засадах диспозитивності цивільного судочинства суд вважає належним способом захисту визнання судом неправомірними рішеннь Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 05 лютого 2013 року «Про заяви громадян» відносно затвердження проекту землеустрою та передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_11, ОСОБА_12, від 22 листопада 2013 року «Про заяви громадян» відносно затвердження проекту землеустрою та передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_9, ОСОБА_10, оскільки такі вимоги ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам спору.

Поряд із тим суд вважає неможливим задоволення інших вимог первісного позову щодо визнання незаконними і скасування державних актів, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам спору. Так, під час розгляду справи не встановлено існування предметів спору - оспорюваних державних актів про право власності на земельні ділянки, які б були видані на ім'я відповідачів на первісним позовом. З інформаційних довідок із державних реєстрів вбачається, що ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в якості правововстановлюючих документів на землю видавались свідоцтва, а не державні акти, що цілком узгоджувалось із змінами в законодавстві щодо виду правовстановлюючих документів на землю у той період часу. При цьому позивач за первісним позовом свої вимоги в цій частині належно не обґрунтував наявними у справі доказами, факт існування оспорюваних державних актів не довів, позовні вимоги не змінив та просив задовольнити вимоги саме у пред'явленій ним редакції.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову слід прийняти до уваги викладені вище фактичні обставини, за яких відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_7 отримав право власності на землю раніше позивача за зустрічним позовом ОСОБА_10, набуття ним такого права на землю було здійснено без порушень чинного на той час законодавства, станом на час набуття відповідачем за зустрічним позовом права на землю сам позивач за цим позовом ще не набув такого права, відтак його право не могло бути порушено і не було порушено. Поряд із тим, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_10 отримав право на землю у часі пізніше та з порушеннями законодавства, оскільки спірна земельна ділянка не була вільна, перебувала у власності ОСОБА_7, у нього у встановленому законом порядку не вилучалась. Вимоги зустрічного позов ґрунтуються на твердженнях про порушення прав ОСОБА_10 як власника земельної ділянки, що не знайшло об'єктивного підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, вимоги зустрічного позову не ґрунтуються на законі та не узгоджується із наявними у справі доказами.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлена виключна компетенція міської ради вирішення питань відповідно до закону регулювання земельних відносин.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Таким чином, для набуття статусу землекористувача за ЗК України в редакції 1990 р., обов'язковими передумовами були: встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) землевпорядними організаціями; та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування землею.

Частина 5 статті 116 ЗК України 2001 року (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) передбачала, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом

Правомірність набуття ОСОБА_7 права власності на спірні земельні ділянки підтверджена належними правовстановлюючими документами, фактом державної реєстрації такого права. Крім того, ОСОБА_7 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки набув право власності на підставі чинного і ніким не оспореного договору купівлі-продажу на оплатній основі.

Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.140 ЗК України може бути припинено за підставами: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду.

Доказів вчинення ОСОБА_7 як власником будь-яких дій, визначених вказаною статтею, суду не подавалось.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2,4,7, 11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами, міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв'язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

ОСОБА_7 набув право власності на спірні земельні ділянки без порушень чинного законодавства, не допускав будь-яких протиправних дій по відношенню до позивача за зустрічним позовом, тому доводи зустрічного позову про наявність порушень законодавства при набутті ОСОБА_7 та іншими попередніми власниками права на землю хоч і не знайшли об'єктивного підтвердження під час розгляду, але у будь-якому випадку задоволення зустрічних позовних вимог може викликати непропорційне втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном, унеможливить ефективне використання ним права власності.

Позивач за зустрічним позовом, відповідачів за первісним позовом, на думку суду, в силу зовнішніх, об'єктивних, явних і видимих, характерних для земель природних ознак спірних земельних ділянок, в силу існуючого в законодавстві обов'язку встановити належність земельної ділянки певній особі або віднесення земель до певної форми власності (державна, комунальна, приватна) перед прийняттям рішень органом місцевого самоврядуванняки знали або, проявивши розумну обачність, могли знати про те, що спірні земельні ділянки перебувають у власності іншої фізичної особи, відносно них вже навіть посвідчувались правочини, тому державою визнавалось право приватної власності на ці ж саме ділянки, що ставить добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 під обґрунтований сумнів.

За таких обставин, позбавлення ОСОБА_7 права власності на спірні земельні ділянки, на думку суду, буде мати ознаки непропорційного втручання держави у його право власності, а позбавлення ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 права власності на ці ж діянки в судовому порядку не буде свідчити про непропорційність втручання держави у х право власності, оскільки це право вони набули із грубими порушеннями чинного законодавства.

Згідно ч.2 ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Як неодноразово визначалось у судових рішеннях судів вищих інстанцій вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов'язку від інших осіб.

Отже лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, але позивач не вказав, яке його право не порушено, а тому не встановивши, яке право не порушено, суд не має право його захистити.

Враховуючи те, що при вирішенні спору встановлено відсутність у позивача за зустрічним позовом права на землю, яке б підлягало судовому захисту, тому не встановлено достатніх підстав для застосування повноважень суду щодо втручання у право власності відповідачів в межах судового захисту порушених права позивача.

Підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд не вбачає,оскільки як встановлено під час судового розгляду про існування «накладок» земельних ділянок, існування права власності на одні і тіж земельні ділянки у різних осіб сторонам за обома позовами стало відомо лише у 2017 році, тобто в межах позовної давності, тому позовна давність не пропущена.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що доводи первісного позову лише частково грунтуються на законі та матеріалах справи, позовні вимоги зустрічного позову не доведені належними і допустимими доказами, позивач за зустрічним позовом не довів обставин наявності у нього права на землю та порушень такого права відповідачем за зустрічним позовом, при цьому первісний похзивач довів виникнення у нього права на спірні земельні ділянки раніше відповідачів за первісним позовом, тому позовні вимоги первісного позову слід задовольнити в частині доведених вимог, а зустрічний позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 19, 41, 55, 121 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 78-81, 116, 118, 125, 126, 140, 152, 153, 155 Земельного кодексу України, ст.ст. 4, 16, 31, 203, 316, 321, 328, 373 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 05 лютого 2013 року «Про заяви громадян» відносно затвердження проекту землеустрою та передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_11, ОСОБА_12.

Визнати неправомірними рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 22 листопада 2013 року «Про заяви громадян» відносно затвердження проекту землеустрою та передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_9, ОСОБА_10.

В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_13, треті особи - Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області, про визнання недійсним і скасування державних актів на право приватної власності на землю відмовити повністю.

Стягнути з Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області (місцезнаходження: Київська обл., Обухівський р-н, с.Підгірці, вул. Васильківська, 39, код у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04361574), ОСОБА_9 (місце проживання: АДРЕСА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_10 (місце проживання: АДРЕСА_6 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), ОСОБА_11 (місце проживання: АДРЕСА_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3), ОСОБА_12 (місце проживання: АДРЕСА_7 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4) на користь ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_9 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5) судовий збір в розмірі по 256 грн. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко