Справа № 153/187/18
Провадження № 22-ц/772/1491/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 рокуСправа № 153/187/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції справу 153/187/18 за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору- приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та Ямпільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Дзерина М.М.,

встановив:

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Ямпільський районний відділ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором № VIW3A800000165 від 01 липня 2008 року в сумі 83104, 06 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12 вересня 2017 року становить 2 161 428, 81 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом 10 602, 06 дол. США, залишок заборгованості за відсотками 4118, 69 дол. США, комісія 3423, 95 дол. США, пеня 61 002, 02 дол. США, штраф 3 957, 34 дол. США, витрати повязані із вчиненням виконавчого напису 3000 грн., всього в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису 2 164 428, 81 грн.

Просила визнати цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з підстав, що заборгованість не є безспірною внаслідок того, що стягнення проведено з 01 липня 2008 року, хоча платежі вносилися до вересня 2009 року, тобто включено суми, які вносилися на погашення заборгованості, позивач взагалі не отримувала кредитні кошти за кредитним договором від 01 липня 2008 року, підпис на видатково-касовому ордері їй не належить, до виконавчого напису включено суму неустойки, яка не передбачена договором і значно перевищує суму завданих банку збитків, існує рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, постановлене в справі за позовом банку до неї, про звернення стягнення на заставне майно, при цьому судом відмовлено у стягненні штрафів, а розмір пені зменшено. Нотаріусом порушено вимогу щодо вчинення виконавчого напису в межах трьох років з дня виникнення права вимоги, оскільки останній платіж було вчинено 15 вересня 2009 року, а тому право вимоги у банку виникло 16 жовтня 2009 року, з урахуванням погодженого сторонами строку позовної давності 5 років, цей строк сплив 05 листопада 2014 року, тоді як стягнення проведено з 01 липня 2008 року по 12 вересня 2017 року, тобто за 9 років 2 місяці і 11 днів.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, а також стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1057, 20 грн., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

В апеляційній скарзі зазначала, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам позовної заяви щодо того, що сума заборгованості не є безспірною, а стягнення проведено поза межами строків, встановлених законом, при ухваленні рішення суд керувався положеннями постанови КМУ №662 від 26 листопада 2014 року, які були скасовані постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, судом не враховано наявність судових справ про визнання кредитно-заставного договору недійсним, про захист прав споживачів та зобовязання банку належним чином виконувати умови договору, а саме видати кредит.

У строк, визначений судом, від учасників справи відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

ОСОБА_3 у судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги апеляційної скарги підтримала, просила суд скаргу задовольнити, з підстав, зазначених в ній.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_5 проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Ямпільського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку, що не потребує додаткового доказування, позивачем не спростовано розмір нарахованої заборгованості, а тому нотаріус правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, вчинив виконавчий напис.

З такими висновками суду погодитися неможливо.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № VTW3A800000165 від 01 липня 2008 року ОСОБА_3 отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 12168,99 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 червня 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором ОСОБА_3 було надано в заставу рухоме майно: автомобіль SKODA, модель OCTAVIA 1,6 LX, рік випуску 2000, тип ТЗ легковий комбі-В, що належить їй на праві власності.

Крім того, позивачем 20 жовтня 2010 року з ПАТ «А-Банк» було укладено договір поруки №167, відповідно до якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою у розмірі 10000 грн.

ОСОБА_3 умови кредитного договору не виконувала належним чином, у звязку з чим виникла заборгованість.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2016 року, яке набуло законної сили 31 травня 2016 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VTW3A800000165 від 01 липня 2008 року в сумі 22305, 44 доларів США, що складає 178220, 47 грн., яка складається з наступного: 10602,06 дол. США заборгованість за кредитом, 3935, 08 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 2768, 30 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 5000 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, витребувано у відповідачки ОСОБА_3 та передано в заклад банку шляхом опису та звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль SKODA, модель OCTAVIA 1,6 LX, рік випуску 2000, тип ТЗ легковий комбі-В, № кузова/шасі TMBCKIIU712435330, реєстраційний номер: АВ 5521АХ, що належить на праві власності відповідачці, шляхом продажу вказаного транспортного засобу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В іншій частині позову відмовлено.

Згідно з даним рішенням, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором стягнута, виходячи з її розміру станом на 12 жовтня 2012 року.

12 липня 2017 року Ямпільським РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного судового рішення.

За заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 09 жовтня 2017 року вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9713, відповідно до якого запропоновано стягнути кошти у сумі 83 104, 06 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12 вересня 2017 року становить 2 161 428, 81 грн. з ОСОБА_3 за кредитним договором № VTW3A800000165 від 01 липня 2008 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», яка складається із залишку заборгованості за кредитом 10602, 06 дол. США, комісія 3423, 95 дол. США, пеня 61002, 02 дол. США, штраф 3957, 34 дол. США, витрати повязані із вчиненням виконавчого напису 3000 грн., а всього 2 164 428, 81 грн.

Строк за який проводиться стягнення складає 9 років, 2 місяці, 11 днів, а саме з 01 липня 2008 року по 12 вересня 2017 року (а.с.16).

19 січня 2018 року Ямпільським РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження № 55577498 на підставі вказаного виконавчого напису № 9713.

Відповідно до статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями подаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував у своєму рішенні вищевказану норму постанови КМУ, з підстав що на момент вчинення виконавчого напису 09 жовтня 2017 року вона була скасована постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 про визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України, оскільки виконання цієї постанови апеляційного суду було зупинено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 квітня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Касаційний розгляд закінчено постановленням ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, якою постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Тобто, вчиняючи виконавчий напис від 09 жовтня 2017 року, нотаріус обґрунтовано керувався пунктом 2 Постанови КМУ №1172 .

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постанова Верховного Суду від 26 червня 2018 року справа № 554/8957/16-ц.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не отримувала кредитні кошти спростовуються матеріалами справи, а саме видатковим касовим ордером від 01 липня 2008 року, згідно з яким ОСОБА_3, відповідно до п. 16.1.3 кредитно-заставного договору отримала 11780 грн. та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2016 року, яким встановлено обставини виникнення кредитних зобовязань позивача та порушення останньою умов договору.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Оскільки станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-Банк», ОСОБА_3 вже була розглянута судом по суті з ухваленням судового рішення, яке набрало законної сили, спору з приводу заборгованості ОСОБА_3 станом на 09 жовтня 2017 року у суді не існувало.

Посилання на те, що позивачем неодноразово оспорювався кредитний договір, а також подавалися позови про належне виконання банком умов договору, підтвердженням чому є цивільні справи № 2-138/2010, №153/1905/13-ц, №153/738/14, не можуть бути взяті до уваги, оскільки будь-які докази на підтвердження цих обставин ОСОБА_3 в суді як першої інстанції, так і апеляційної інстанції не надавала.

Висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту неправильності розрахунків банку, оскільки не надано будь-яких доказів оскарження кредитно-заставного договору та направлення заперечень щодо розміру заборгованості є помилковими.

Пунктами 13.2, 13.3, 13.10 кредитно-заставного договору встановлено випадки і порядок нарахування пені (неустойки) за кредитно-заставним договором.

Вирішуючи питання щодо безспірності розміру заборгованості, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2016 року з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, відмовлено у стягненні штрафів (фіксованої та процентної складової) з ОСОБА_3 на користь банку, з підстав що стягнення пені і штрафу за одне і те саме порушення строків виконання грошових зобовязань свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Незважаючи на це, звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису, ПАТ КБ «ПриватБанк» включив у розмір заборгованості за цим кредитним договором штраф у сумі 3957, 34 дол. США та пеню в сумі 61002, 02 дол. США.

Відповідно до п. 13.11 кредитно-заставного договору від 01 липня 2008 року сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у пять років, що відповідає положенням ст. 259 ЦК України.

Тоді як строк, за який проводиться стягнення на підставі виконавчого напису, в тому числі пені в розмірі 61 002,02 дол. США, становить девять років два місяці і одинадцять днів, тобто з 01 липня 2008 року по 12 вересня 2017 року.

Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та не дав оцінку щодо безспірності такої суми заборгованості за пенею, з урахуванням того, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2016 року розмір заборгованості за пенею станом на 12 жовтня 2012 року було зменшено з 12883, 57 дол. США до 5000 дол. США з підстав, що розмір пені значно перевищує розмір збитків банку.

Як розяснено в п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Згідно з п. 9 вказаної постанови, задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

При цьому вимоги про стягнення кредитної заборгованості за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет застави за цим же кредитним договором підлягають до задоволення після дослідження обставин виконання попереднього рішення, та з урахуванням сплачених на виконання рішення сум.

Водночас будь-які відомості щодо виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2016 року, в матеріалах справи відсутні.

За відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують період та суми нарахування заборгованості за кредитом, виконання попереднього судового рішення про стягнення заборгованості, а також включення до розміру заборгованості сум штрафів, у стягненні яких відмовлено попереднім рішенням суду, відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, які стягнуті на підставі виконавчого напису нотаріуса, є безспірними.

Суд першої інстанції належної оцінки цим обставинам справи не дав та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що нотаріусом не було дотримано вимог щодо строку вчинення нотаріальної дії, оскільки як встановлено матеріалами справи строк дії кредитного договору встановлено до 28 червня 2013 року, строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості сторонами погоджено у пять років, при цьому позивачем не доведено, що строк виконання основного зобовязання було змінено кредитором. Договором передбачено виконання зобовязання шляхом сплати обовязкових щомісячних платежів з 1 по 5 число кожного місяця в розмірі 376, 46 дол. США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою і процентами. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки кредитні правовідносини сторін не припинені виконанням належним чином, а також за відсутності доказів дострокового припинення основного зобовязання, виконавчий напис вчинено з дотриманням строків його вчинення.

При вирішенні справи, суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, не дав їм належної оцінки та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

З цих підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача 1057, 2 грн. судового збору не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до квитанції № N1A3051816 від 21 лютого 2018 року ОСОБА_3 сплатила за подання позову до суду першої інстанції судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, сума судового збору, сплачена у більшому розмірі, підлягає поверненню за клопотанням особи за ухвалою суду, до якого було сплачено такий судовий збір.

Водночас з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в рахунок держави за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 704, 8 грн. та за апеляційний розгляд в сумі 1057, 2 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 травня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати виконавчий напис №9713, виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу від 09 жовтня 2017 року таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) в рахунок держави судовий збір в розмірі 704, 8 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,2 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 липня 2018 року.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_2

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: