Справа № 2/756/564/18
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Васалатія К.А.

за участі секретаря Бондаренко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», 3 особа - ТОВ «Прімоколект-Капітал» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 р. позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.04.2008 р. між нею та відповідачем було укладено Кредитний договір № СL34378 на суму кредиту у 6315,79 дол. США. За умов Кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту визначено 20.03.2015 р.

Як вказує позивач, у 2014 р. відповідач подав до неї позов, за яким 23.03.2016 р. Саксаганський р/с м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. було постановлено рішення про стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача - ПАТ «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 14194,13 дол. США за кредитним договором, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 20.05.2013 р. становило 113453 грн. 68 коп. та 1134,54 грн. судового збору.

Зі слів позивача, у грудні 2016 р., на адресу її місця реєстрації від відповідача надійшло повідомлення про відступлення права вимоги відповідача про повернення заборгованості за вищевказаним кредитним договором до 3 особи - ТОВ «Прімоколект-Капітал» на суму 32340,41 дол. США.

Тому вважає, що таким чином, вже після фактичного припинення Кредитного договору та винесення рішення по сумі боргу повинна повернути невідомій позивачу юридичній особі більше ніж вдвічі збільшену суму боргу.

Тому посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд захистити її особисте немайнове право шляхом припинення правовідношення між нею та відповідачем - ПАТ «Універсал Банк» з причин закінчення 20.03.2015 р. дії Кредитного договору № СL34378 від 15.04.2008 р.

Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надіслала через канцелярію суду заяву про порушення судом гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, в якій підтримала даний позов та запропонувала суду виносити заочне рішення по даній справі у відсутності відповідача та 3 особи.

Представник ПАТ «Універсал Банк» та представник 3 особи - ТОВ «Прімоколект-Капітал» в судове засідання так і не з'явились, 3 особа надіслала свої заперечення.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини, що викладені нижче.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Так, дійсно 15.04.2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № СL34378 на суму кредиту у 6315,79 дол. США. За умов Кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту визначено 20.03.2015 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір(оферти) і прийняття пропозиції(акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як з'ясовано судом та не заперечується сторонами, 23.03.2016 р. Саксаганський р/с м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. було постановлено рішення про стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача - ПАТ «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 14194,13 дол. США за кредитним договором, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 20.05.2013 р. становило 113453 грн. 68 коп. та 1134,54 грн. судового збору.

Ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами кредитного договору є предмет, строк повернення та його ціна (розмір процентів), відповідно до положень ст. 638 ЦК України.

Аналогічного правового висновку дотримується Верховний Суд України в Постанові від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111 цс 13, відповідно до якого, згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору с умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. За змістом ст.ст. 536 та 1054 ЦК України необхідною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки (ціни), тобто це є істотною умовою, щодо якої сторони повинні дійти згоди в належній формі».

Таким чином, зважаючи на те, що позичальнику було надано повну інформацію про умови отриманий кредиту, розмір відсоткової ставки, процедуру виконання договору, посилання позивача на порушення вимог чинного законодавства є необґрунтованими та безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як з'ясував суд, у грудні 2016 р., на адресу її місця реєстрації від відповідача надійшло повідомлення про відступлення права вимоги відповідача про повернення заборгованості за вищевказаним кредитним договором до 3 особи - ТОВ «Прімоколект-Капітал» на суму 32340,41 дол. США.

Згідно ст. 512 ЦК України, однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином.

У відповідності до ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору або окремих його положень відповідно до ст. 215 ЦК України.

У ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У Листі Верховного суду України від 24.11.2008 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Проте положення зазначених статей необхідно застосовувати з урахуванням ст. 4 ЦК. Виходячи з буквального тлумачення норм статей 4 та 203 ЦК, зміст правочину має відповідати: ЦК; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції.

Також позивач посилається на порушення банком ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та несправедливість положень кредитного договору, які містять умови про зміну витрат, зокрема плати за кредитну заборгованість.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Заявляючи вимоги про припинення правовідносин між позивачем та відповідачем, який з 14.11.2016 р. передав право вимоги повернення заборгованості за кредитним договором від 15.04.2008 р. до ТОВ «Прімоколект-Капітал», позивач не довела суду, що умови вищевказаного договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Нечесна підприємницька практика забороняється.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог позивача ОСОБА_1, оскільки такі суперечать доказам дослідженим судом та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Тому керуючись Постановою № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», листом Верховного суду України від 24.11.2008 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Законом України «Про банки і банківську діяльність», «Про захист прав споживачів», ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 430 ЦК України, ст. 12, 19, 42, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання недійсним кредитного договору - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 Днів з дня його проголошення .

Суддя: К.А. Васалатій