ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року

м.Суми

Справа №584/188/18

Номер провадження 22-ц/788/918/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 30 березня 2018 року в складі судді Крєпкого С.І., ухваленого у м. Путивль, повний текст якого складений 04 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

26 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, вимоги якого обґрунтувала тим, що рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 30 червня 2017 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому визначений судом розмір аліментів у сумі 600 грн на день звернення з даним позовом до суду, як вона вважала, є меншим за встановлений законом мінімальний розмір аліментів у сумі 930 грн. Крім того, заявниця вказувала, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на сьогоднішній день є недостатнім для матеріального утримання дитини, яка вже є школяркою, а також дочка потребує постійного лікування у зв'язку із діагнозом компенсований тонзиліт, для чого також необхідні додаткові витрати, тому ОСОБА_2 просила суд збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів з 600 грн до 1000 грн щомісяця до досягнення дочкою повноліття.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 30 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

З вказаним рішенням позивач не погодилась та оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги заявниця обґрунтувала тим, що оскаржуване рішення суперечить вимогам ст. 182 СК України щодо встановленого мінімального розміру аліментів на неповнолітню дитину, який на день звернення з даним позовом до суду складав 930 грн. Крім того, позивач вказала, що виконавча служба не має повноважень на здійснення індексації стягнутих судом аліментів у розмірі 600 грн, а збільшити їх розмір можливо лише шляхом ухвалення судом відповідного рішення. Проте, оскаржуваним рішенням їй було незаконно відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції мав витребувати від прикордонної служби інформацію стосовно перетину ОСОБА_1 кордону для підтвердження її доводів про неофіційні доходи відповідача за кордоном. Крім того, вона вважає, що оскільки відповідач не подавав відзиву на позовну заяву, тому погодився із позовними вимогами, чого суд також не врахував, порушивши вимоги процесуального закону.

Від відповідача в установлений судом строк не надходило відзиву або заперечень на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі з 18 листопада 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 16 серпня 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач (а.с. 5, 6).

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 30 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 вересня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_1 на утримання його дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн щомісячно, які, як вказав суд, підлягають індексації, починаючи стягнення на користь матері дитини ОСОБА_2 з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-11).

З довідки Яцинської сільської ради Путивльського району Сумської області від 06 лютого 2018 року за № 58 вбачається, що позивач ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 разом із дочкою ОСОБА_4 (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_1, хоча і зареєстрований в АДРЕСА_2 (виконавчий лист, зворот а.с. 12), проте, проживає у АДРЕСА_3 (а.с. 22), тобто, мешкає окремо від своєї дочки ОСОБА_4

Згідно з довідкою Путивльського районного центру зайнятості від 12 лютого 2018 року за № 264 ОСОБА_2 у центрі зайнятості як безробітна станом на 12 лютого 2018 року не зареєстрована і допомогу по безробіттю не отримувала (а.с. 13).

Як вбачається з довідок-розрахунків Путивльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області станом на 01 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 400 грн щомісячно на утримання малолітньої дочки по виконавчому листу № 2-584/73 від 18 квітня 2013 року у сумі 1977,33 грн, а по виконавчому листу № 2/584/309/17 від 04 жовтня 2017 року у сумі 2245,55 грн (а.с. 8, 9).

Відповідно до довідки Комунальної установи Путивльської районної ради Сумської області «Путивльська центральна районна лікарня» від 12 лютого 2017 року № 302 дочка сторін ОСОБА_4 перебуває на «Д» обліку з діагнозом: «хронічний компенсований тонзиліт» (а.с. 14).

Відмовляючи в позові про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала, а матеріали справи не містять даних про зміну майнового або сімейного стану сторін, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, а також збільшення цін на товари для дітей, на потреби в її житті та розвитку не є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями частини третьої статті 181 СК України (зі змінами, внесеними відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилання захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року за № 2037-VIII) передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому, у статті 182 СК України йдеться про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

6) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України).

У ч. 1 ст. 192 СК України йдеться про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3, відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що зміна на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на одну дитину є прямою підставою для звернення одержувача аліментів до суду з позовом про зміну розміру аліментів, оскільки стягуваний за рішенням суду розмір аліментів не може бути змінений в інший спосіб, ніж шляхом пред'явлення нового позову, так як у протилежному випадку це суперечитиме встановленому ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України принципу обов'язковості судових рішень.

У зв'язку із зазначеним, помилковим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як матеріалами справи доведено, що розмір стягуваних з відповідача на утримання малолітньої дитини аліментів за рішенням суду становить 600 грн щомісяця, у той час як станом на 26 лютого 2018 року, тобто, на день звернення позивача до суду з даним позовом прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становив 1860 грн. Отже, мінімальний розмір аліментів на одну дитину станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом становив 930 грн (50 % від 1860 грн). Такий же розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становив і на день ухвалення оскаржуваного судового рішення.

У той же час, на думку колегії суддів, вимоги позову про збільшення розміру аліментів до 1000 грн щомісяця не можуть бути задоволені у повному обсязі, так як матеріалами справи не встановлені обставини того, що з часу ухвалення рішення Путивльським районним судом Сумської області від 30 червня 2017 року, яким з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн щомісячно, змінився матеріальний або сімейний стан сторін.

Зокрема, як було встановлено судом у вказаному рішенні Путивльського районного суду Сумської області від 30 червня 2017 року, відповідач на час його ухвалення офіційно не працював, на обліку як безробітний не перебував, мав нерегулярний дохід (а.с. 10, 11). Проте, доказів змін у матеріальному становищі відповідача після 30 червня 2017 року позивачем не надано та матеріали справи їх не містять.

Посилання заявниці апеляційної скарги на те, що суд мав витребувати інформацію від прикордонної служби для підтвердження її доводів про те, що відповідач має заробіток за кордоном є безпідставними.

Так, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Такі випадки передбачені в ст. 84 ЦПК України, зокрема, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Крім того, суд може витребувати докази ще до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116 - 118 цього Кодексу (ч. 4 ст. 84 ЦПК України).

Отже, процесуальний закон, хоча і зобов'язує суд сприяти у реалізації прав учасником справи (п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України), зокрема, витребувати ті чи інші докази, але водночас містить умови для реалізації таких прав стороною з метою збереження об'єктивності і неупередженості судом при розгляді справи.

Проте, у порушення вказаних вище вимог процесуального закону позивач ОСОБА_2, пославшись на обставину отримання доходів відповідачем за кордоном, не повідомила суд про неможливість подати докази на підтвердження цих обставин та з відповідним клопотанням про їх витребування у порядку, визначеному ст. 84 ЦПК України, до суду першої інстанції не зверталась.

Не повідомляла ОСОБА_2 в суді, у тому числі і в апеляційному суді, також і про самостійно вжиті нею заходи для отримання доказів отримання відповідачем заробітку за кордоном, зокрема, про докази вжиття таких заходів або причини неможливості самостійного отримати ці докази.

Крім того, обставина перетинання кордону відповідачем не свідчить про його працевлаштування, а, тим більше, про отримання певного доходу, який може бути підтверджений відповідною довідку про отриманий дохід за певний період.

Доводи позивача ОСОБА_2 стосовно відмови державної виконавчої служби здійснювати індексацію аліментів не є предметом даного судового розгляду.

З урахуванням наведених вище обставин колегія суддів вважає можливим збільшити розмір стягуваних з відповідача за рішенням суду аліментів до 930 грн щомісяця, що буде відповідати мінімально необхідному розміру аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років.

Щодо часу, з якого підлягають стягненню аліменти у новому розмірі, то виходячи з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3, у новому розмірі, тобто, в сумі 930 грн щомісяця, аліменти підлягають стягненню з дня набрання постанови апеляційного суду законної сили, а не з часу пред'явлення позову.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права, а також неправильно застосував норми матеріального права, тому є підстави для його часткового скасування та ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити частково і збільшити розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до рішення Путивльського районного суду Сумської області від 30 червня 2017 року та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дочки у розмірі 930 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання цією постановою законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а саме: позов задоволено на 93 % (930 грн * 100 / 1000 грн), ураховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнена, тому пропорційно до задоволених вимог з відповідача ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 655,46 грн (704,80 грн * 93 %), а також за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 983,19 грн (1057,20 грн * 93 %).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 19; п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 30 березня 2018 року в даній справі скасувати в частині відмови у збільшенні розміру аліментів.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до рішення Путивльського районного суду Сумської області від 30 червня 2017 року та стягувати з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 930 грн щомісячно, починаючи стягнення з моменту набрання постановою законної сили, тобто, з 26 червня 2018 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 655 грн 46 коп., а також за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 983 грн 19 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І.Собина

О.М.Біляєва