АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 682/2886/16-ц
Провадження № 22-ц/792/812/18
Категорія:19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1П.(суддя доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю представника АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_4, представника позивачки ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/2886/16-ц за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_6 «ПРИВАТБАНК» на рішення Славутського міськрайонного суду від 02 червня 2017 року (суддя Мацюк Ю.І.) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_6 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК в силу п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Звертаючись до суду із позовом АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_6 «ПРИВАТБАНК» (далі АТ «КБ «ПРИВАТБАНК») просило стягнути із ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором у розмірі 30036,34 грн. та судові витрати. Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до договору б/н від 06.01.2012 року ОСОБА_7 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, у порушення умов договору відповідач свої зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 31.10.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 30036,34 грн., з яких 1947,79 грн. - заборгованість за кредитом, 22683,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3498,50 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1406,49 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 02 червня 2017 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржило його в апеляційному порядку та вказує, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і ухвалення незаконного рішення про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, суд першої інстанції неповно зясував обставини справи та безпідставно не взяв до уваги, що спірні правовідносини виникли з договору банківського рахунку і відповідають вимогам ст.ст. 634, 1067, 1069 ЦК України, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, жодна з яких не передбачає обовязкове підписання сторонами стандартних форм договору до яких приєднується сторона. Укладаючи кредитний договір, ОСОБА_7 ознайомилась і зобовязалась виконувати ОСОБА_8 та Правила надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві про приєднання до ОСОБА_8 і Правил надання банківських послуг. Тому апелянт просив суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов Банку задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просила її відхилити з тих підстав, що вказуючи на порушення судом законодавства, апелянт не надав суду доказів підписання нею кредитного договору та отримання кредитної картки. Судом першої інстанції дано оцінку зібраним у справі доказам, а апелянтом не надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу, з підстав у ній наведених і просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник відповідачки ОСОБА_7 ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_7 до суду не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника апелянта, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню із ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог банку та відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення між сторонами відповідного кредитного договору та наявність заборгованості відповідача за цим кредитним договором.

Проте з такими висновками суд апеляційної інстанції погодитися не може.

Встановлено, що 06 січня 2012 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних, які мали нараховуватися на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 календарних днів у році. При цьому банк видав ОСОБА_7 платіжну картку «Універсальна» №889989 для обслуговування карткового рахунку та перерахував кредитні кошти на вказаний рахунок.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_7 уклали кредитний договір шляхом приєднання останньої до запропонованих позивачем ОСОБА_8 і Правил надання банківських послуг (далі - ОСОБА_8 і Правила), які разом із заявою від 06 січня 2012 року, Пам'яткою клієнта і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві (а.с. 6 зворот).

Відповідач зобов'язалась повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, вносячи їх на рахунок у банку до 25-го числа місяця, що слідує за звітним. З 2 квітня 2014 року щомісячний платіж мав становити 5% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості) (а.с. 146).

Укладаючи цей договір, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_7 визначили право банку змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунку.

Позивач встановив ОСОБА_7 кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн.

1 квітня 2015 року банк збільшив процентну ставку за кредитом до 3,6% на місяць або 43,2% річних.

Сторони домовилися, що у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн. і/або з терміном понад 90 днів відповідач сплачує АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. При цьому проценти за користування кредитом позичальник не сплачує.

За невчасне погашення заборгованості ОСОБА_7 повинна була сплатити банку пеню у розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується на кожний день прострочення кредиту) + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами понад 100 грн.

У випадку порушення відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, позичальник зобовязався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих прострочених процентів (п. 2.1.1.7.6. ОСОБА_8 та правил надання банківських послуг, а.с. 28).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що 06 січня 2012 року відповідач звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із анкетою - заявою про приєднання до ОСОБА_8 та Правил надання банківських послуг.

Подавши АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяву, ОСОБА_7 приєдналась до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах ОСОБА_8 і правилах надання банківських послуг, тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Також, сторони визначили, що заява, ОСОБА_8 та правила надання банківських послуг, тарифи та памятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.

Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_7 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Докази у справі достовірно вказують на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрило на імя ОСОБА_7 картковий рахунок, на який банком були перераховані кредитні кошти та через який сторонами здійснювались фінансові операції. Також, позивач видав ОСОБА_7 платіжну картку, яка використовувалась нею для проведення розрахунків. Вказані докази підтверджують одержання відповідачем кредитних коштів.

Відповідно до п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 ОСОБА_8 і правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні картки. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії).

Для здійснення грошових операцій за кредитним договором банк видав відповідачу 06.01.2012 року кредитну картку зі строком її дії до листопада 2015 року.

Даний факт підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, довідкою про видані кредитні картки, наявністю фото клієнта з картою.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що у період з 06.01.2012 року по 31.10.2015 року відповідачу відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, та відповідач користувався кредитними коштами: проводив оплату за придбані товари та надані послуги, здійснював часткове погашення кредиту.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, чинне законодавство покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли він доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 14 листопада 2012 року (справа № 6-122цс12).

Факт укладення, 06 січня 2012 року кредитного договору б/н між сторонами підтверджуються анкетою-заявою, підписаною власноручно ОСОБА_9, випискою з її банківського рахунку за кредитною картою №889989, з якої вбачається, що ОСОБА_7 до липня 2013 року користувалась даною платіжною карткою та здійснювала по ній різні грошові операції кредитними коштами, довідкою банку та відповідними фотографіями про отримання ОСОБА_7 06 січня 2012 року кредитної карти №889989 з терміном дії до листопада 2015 року.

Оцінивши в сукупності надані докази, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 отримала кредитні кошти, користувалась ними, однак не виконала своїх грошових зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість ОСОБА_9 по тілу кредиту становить 1947 грн.79 коп.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий банком в частині визначення заборгованості по відсоткам у сумі 22683 грн.56 коп., оскільки даний розрахунок не відповідає умовам кредитного договору.

За умовами кредитного договору, що укладений між сторонами, відповідач з 01.04.2015 року мала сплачувати банку за користування кредитними коштами проценти у розмірі 3,6% в місяць по кредитним операціям, тобто 43,2% на рік.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_7 вносилися кошти на погашення заборгованості по кредиту та останній раз внесено кошти на часткове погашення заборгованості по кредитному договору 28.04.2015 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, кількість прострочених днів неповернення кредитних коштів з 30.04.2015 року по 31.10.2016 року складає 551 день.

Отже, заборгованість по процентах за користування кредитними коштами становить 1287 грн. 88 коп. (43,2%:360х551х1947,79:100).

За таких обставин, позовні вимоги банку підлягають задоволенню частково, а саме з ОСОБА_7 на користь позивача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту в сумі 1947 грн. 79 коп., по відсотках - 1287 грн. 88 коп.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачки на користь банку пені та штрафу, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме тарифами з обслуговування кредитних карт та пунктом 1.1.5.21, 2.1.1.12.6.1 Правил та умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.

Згідно з тарифами з обслуговування кредитних карт та пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Правил та умов передбачена сплата позичальником штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003 цс 15).

Отже, з врахуванням викладеного, доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку в частині стягнення неустойки у вигляді пені в сумі 3498 грн. 50 коп. не підлягають задоволенню, а з ОСОБА_7 на користь позивача слід стягнути штрафи відповідно до умов кредитного договору - 500 грн. (фіксована частина) та 161 грн. 78 коп. (процентна складова).

Тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи.

В силу ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_7 на користь АТ КБ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір у сумі 179 грн. 14 коп. (1378 грн. (сплачених при подачі позову) х 13% (задоволених

позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 -384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_6 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 02 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_6 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_6 «ПРИВАТБАНК» (знаходиться за адресою: м Київ вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість по кредитному договору б/н від 06.01.2012 року у сумі 3897 (три тисячі вісімсот девяносто сім) грн. 45 коп., з яких 1947 грн. 79 коп. - заборгованість за кредитом, 1287 грн.88 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 500 грн. - штраф фіксована частина та 161 грн. 78 коп. - штраф процентна складова.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_6 «ПРИВАТБАНК» (знаходиться за адресою м Київ вул. Грушевського, 1Д, ) судовий збір у сумі 179 (сто сімдесят девять) грн.14 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 липня 2018 року.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк