АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/19403/17

Провадження № 22-ц/787/1056/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Гордійчук С.О., Хилевича С.В., секретар судового засідання - Тхоревський С.І.,

учасники справи:

позивач: - ОСОБА_3

відповідач: - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

представник відповідача

у 1 інстанції - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року (суддя Панас О.В.; повний текст рішення виготовлено 17.04.2018 року) у справі № 569/19403/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

15 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що наявна необхідність у збільшенні розміру аліментів, що стягуються на утримання їх з відповідачем дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а відповідач має можливість сплачувати аліменти у збільшеному розмірі так як не є особою похилого віку, працездатний, інших дітей, непрацездатних батьків на своєму утриманні не має.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягувалися на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2016 року та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп, з послідуючою індексацією відповідно до закону, щомісячно, з 16.04.2018 року до досягнення дитиною повноліття; сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп, з послідуючою індексацією відповідно до закону щомісячно, з 16.04.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що при визначенні розміру аліментів судом має бути враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей та батьків, які перебувають на його утриманні, розмір прожиткового мінімуму та всі інші обставини справи і те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначена судом сума аліментів перевищує 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину з врахуванням її віку.

27 квітня 2018 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій вона зазначає, що вищевказане рішення Рівненського міського суду Рівненської області є юридично необґрунтованим, постановленим з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, з неправильною оцінкою та дослідженням ряду доказів.

Просить скасувати рішення Рівненського міського суду від 16 квітня 2018 року частково у частині розміру стягнутих аліментів та змінити рішення у відповідній частині, стягнувши на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн на кожну дитину щомісячно з послідуючою індексацією відповідно до закону до досягнення дітьми повноліття.

25 травня 2018 року ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що вважає рішення Рівненського міського суду ввід 16.04.2018 року законним, обґрунтованим та таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що добровільно виконує обов'язки по забезпеченню та утриманню дітей та вважає, що визначений розмір аліментів, при обов'язку обох батьків нести витрати на їх утримання, є достатнім для їхніх потреб.

Наголошує, що добровільно несе додаткові витрати на дітей.

Просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 24 вересня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.11.2016 року у справі № 569/9663/16-ц.

Від шлюбу у сторін є неповнолітні сини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 6, 7).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.11.2016 року у справі № 569/9663/16-ц стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі, в розмірі по 750 (сімсот п'ятдесят) гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно зіст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості - судом.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального або сімейного стану, погіршенння або поліпшення здоров"я когось із них.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, збільшивши розмір аліментів з 750 грн. до 1000 грн та 1200 грн. на кожну дитину відповідного віку, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, &aим; 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09 липня 2018 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич