АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року

м. Рівне

Справа № 571/480/17

Провадження № 22-ц/787/977/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів Хилевича С. В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року у складі судді Комзюк А.Ф., ухвалене у смт. Рокитне Рівненської області о 15 год. 13 хв., відомості про дату виготовлення повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що у звязку з невиконанням відповідачем як позичальником умов кредитного договору, укладеного з Банком 07.06.2011 року, виникла заборгованість, сума якої станом на 31 липня 2016 року склала 53 813 грн 05 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 4 878 грн 10 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 42 546 грн 23 коп., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3 350 грн, штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штраф (процентна складова) у розмірі 2538 грн. 72 коп..

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором від 07 червня 2011 року у сумі 53 813 грн. 05 коп. Банком не надано. Суд також врахував, що позивачем порушено встановлений законодавством строк позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем здійснено у лютому 2014 року, а позов пред'явлено у березні 2017 року, тобто поза межами трирічного строку, про застосування якого заявив відповідач.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин справи, ПАТ «КБ «ПриватБанк» оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що Банк свої зобов'язання за укладеним між ними договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Додає, що в свою чергу відповідач порушив свої обовязки за договором, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 53813,05 грн., обчисленої станом на 31.01.2017 року. Стверджує, що на даний час правовідносини між Банком та відповідачем не припинилися, адже відсутнє виконання зобовязання, а тому вважає правомірним нарахування позичальникові заборгованості та відсотків. Звертає увагу, що поданий Банком розрахунок жодним чином не спростований відповідачем, останнім не надано власного розрахунку. Заперечує висновки місцевого суду щодо пропуску строку позовної давності та пояснює, що Умовами та Правилами надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору, підписаного сторонами, зокрема п. 1.1.7.31, передбачено термін позовної давності щодо вимог по поверненню кредиту, процентів та неустойки складає 50 років. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задоволено частково. Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на наявність правових підстав для застосування строку позовної давності у спорі. У решті рішення суду залишено без зміни.

Рішення апеляційного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено наявність кредитної заборгованості, а тому відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності. Виходячи зі змісту ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується до порушеного права, однак, обґрунтованою підставою для відмови в задоволенні позову у даному спорі є недоведеність ПАТ КБ "ПриватБанк" порушення його прав за кредитним договором № б/н від 07.06.2011 року, тому неправильними є посилання місцевого суду на наявність правових підстав для застосування строку позовної давності.

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.Рішення апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду вмотивована тим, апеляційний суд, вказуючи про те, що наданий банком розрахунок заборгованості, тобто виписка по рахунку відповідача, за вищевказаним договором не підтверджують розміру заборгованості, не врахував те, що виписки по особовому рахунку боржника, які відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами. Отже, суд не навів правових мотивів, чому з цих документів з урахуванням умов кредитного договору і вимог закону не можна встановити здійснені сторонами операції за кредитом й визначити розмір заборгованості, оскільки сам відповідач не заперечує договірні відносини, оспорюючи лише розмір заборгованості.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення позову. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 07 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вищевказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 5 тис. грн., з урахуванням збільшення кредитного ліміту, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Спірні відносини між сторонами виникли у звязку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язання по погашенню кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість.

Звертаючись до суду з позовом, Банк надав розрахунок заборгованості станом на 31 липня 2016 року, за яким розмір заборгованості за кредитним договором становить 53 813 грн. 05 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 4 878 грн. 10 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 42 546 грн. 23 коп., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3 350 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2 538 грн. 72 коп..

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З моменту підписання особою анкети-заяви між Банком та особою укладено кредитний договір шляхом приєднання такої особи до запропонованого банком договору, та, відповідно, погодження з усіма умовами

Судом встановлено, що 07 червня 2011 року відповідачем підписано анкету-заяву, якою він погодився на укладення договору про надання банківських послуг та пройшов ідентифікацію у банку.

Згідно з підпунктом 2.2. пункту 2 Постанови Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», чинної на час виникнення спірних правовідносин, ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Таким чином, приєднання позивача до Умов та Правил надання банківських послуг надало йому право на користування банківськими послугами без укладення окремого договору. Крім цього, з 2011 року відповідач є активним користувачем банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», і його було неодноразово ідентифіковано у програмних комплексах банку.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав, установлених статті 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (частина друга статті 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Ці підстави, зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Виходячи з того, що відповідачем не надано достовірних та належних доказів виконання свого зобовязання перед Банком, не спростовано наданого Банком розрахунку заборгованості, а наявна у матеріалах справи Виписка по банківських операціях безспірно свідчить про використання позичальником кредиту та часткове його погашення, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та їх доведеність в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотках за користування кредитом, пенею та комісією.

Разом з тим суд не може погодитися з вимогами Банку про стягнення штрафів у вигляді фіксовано частини та відсоткової складової та вважає їх неправомірними.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого відбувається нарахування пені, передбаченої п.2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг а.с. 8 зв.).

У той самий час, згідно з пунктами 2.1.1.12.7.4 та 2.1.1.12.8.4 Умов та Правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Оскільки 18 червня 2012 року ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку до 29 лютого 2016 року, що зафіксовано фотографуванням відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, то активацією кредитної картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення між сторонами кредитного договору та визнання відповідачем наявності кредитних правовідносин з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» підлягають понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви в сумі 1 600,00 грн. (а.с. 36) та за подачу апеляційної скарги в сумі 1 760,00 грн. (а.с. 93).

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 червня 2011 року в сумі 50 774 (пятдесят тисяч сімсот сімдесят чотири) гривні 33 копійки, яка складається із:

-4 878 (чотирьох тисяч восьмиста сімдесяти восьми) гривень 10 копійок заборгованості по тілу кредиту;

-42 546 (сорока двох тисяч пятиста сорока шести) гривень 23 копійок заборгованості за відсотками за користування кредитом:

-3 350 (трьох тисяч трьохсот пятдесяти) гривень заборгованості за пенею та комісією.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафів у сумі 2538,72 грн. (процентна складова) та 500,00 грн . (фксована частина) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір в сумі 3 360 (три тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С.О.

ОСОБА_3