Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/4454/15-ц
Провадження № 2/553/25/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.06.2018 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Остапченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про визнання незаконним та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Полтаваобленерго" про визнання незаконним та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач безпідставно всупереч ст. 77 КЗпП України та ст. 16 Закону України "Про відпустки" відмовив йому в наданні творчої відпустки, тим самим незаконно позбавивши передбаченого Конституцією України та законами права на творчу діяльність та відпустку. Незаконність дій ПАТ "Полтаваобленерго" підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2015 року. В подальшому продовжуючи вчиняти незаконні дії щодо нього ПАТ "Полтаваобленерго" видано наказ № 334 від 29 вересня 2015 року "Про проведення розслідування", яким позбавлено його організаційно-розпорядчих функцій, канцелярії заборонено приймати від нього та на його адресу кореспонденцію, позбавлено права користуватись службовим автомобілем, відключено електронний зв'язок корпоративної компютерної системи та телефон, тим самим заблокувавши його діяльність з технічної точки зору. Оскільки судовим рішення встановлена незаконність відмови у наданні творчої відпустки, вказаний наказ є незаконним та підлягає скасуванню.

Внаслідок таких дій відповідача порушено конституційне право на творчу діяльність та на відпочинок, це викликало негативне відношення у позивача до усіх керівників підприємства, він втратив рівновагу, став роздратованим, суттєво погіршились умови та спосіб життя, що знизило творчу активність, понизило оцінку серед колег та авторитет серед підлеглих, в неналежний бік змінились його взаємовідносини з товаришами, відносини в сімї. Невиплата заробітної плати за період незаконного ненадання творчої відпустки перешкодила можливості вчасно видати монографію, відсутність наказу про відпустку призвела до відмови профспілкової організації в наданні санаторно-курортної путівки, на яку він мав право з огляду на хронічне захворювання опорно-рухового апарату, що мало наслідком погіршення стану здоровя, відключення компютера зменшило інформаційний доступ та можливості спілкування зі співробітниками компанії, неможливість користування службовим автотранспортом спричинило додаткові фізичні страждання, а відключення мобільного телефону вплинуло на результати виборів до Полтавської міської ради як кандидата по виборчому округу № 78, оскільки цей телефон був вказаний ним як контактний для звязку з виборчим штабом. Виборчої комісією, виборцями. Таким чином, йому завдана істотна моральна шкода.

Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ "Полтаваобленерго" № 334 від 29.09.2015 року, стягнути з ПАТ "Полтаваобленерго" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, нанесену у звязку з порушенням його громадянських і трудових прав та свобод.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 змінив розмір позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, 19.02.2016 року надав суду відповідну письмову заяву, в якій остаточно просив стягнути з відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1300000 грн., в тому числі: моральну шкоду, завдану в результаті настання негативних наслідків для його репутації та самооцінки в сумі 500000 грн.; моральну шкоду, завдану йому як інваліду в результаті погіршення стану здоровя у звязку з позбавленням права на санітарно-курортне лікування в сумі 500 000 грн.; моральну шкоду, завдану в результаті погіршення стану здоровя у звязку з ненаданням творчої відпустки та позбавлення права на творчу діяльність в сумі 100000 грн.; моральну шкоду, завдану внаслідок погіршення взаємовідносин з оточуючими людьми товаришами, в сімї в сумі 100000 грн.; завдану прийняттям незаконного наказу № 334 від 29.09.2015 року та незаконного позбавлення організаційно-розпорядчих функцій, можливості користуватись службовим автотранспортом, відключення службового компютера від корпоративної компютерної системи та телефону в сумі 100000 грн.

Ухвалою суду від 25.02.2016 року за клопотанням позивача по справі призначено судово-психологічну експертизу, виконання якої доручено експерту Харківського науково-дослідному інституту судових експертиз ім. проф. ОСОБА_2 та зупинене провадження по справі.

Ухвалою суду від 29.09.2017 року прийнято справу до провадження та відновлено провадження.

Ухвалою суду від 24.10.2017 року відмовлено позивачу у задоволенні відводу судді та всього складу суддів Ленінського районного суду м. Полтави.

Ухвалами суду від 26.04.2018 року відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" про витребування доказів та про зупинення провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог. Вказував, що ПАТ "Полтаваобленерго" права позивача не порушило, жодних дій, що могли завдати позивачу моральну шкоду, не вчинило, позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди. Зазначив, що наказ № 334 від 29.09.2015 року є законним, оскільки керівництво ПАТ "Полтаваобленерго" мало всі підстави для встановлення істини та фактичних причин відсутності позивача як працівника на роботі протягом трьох місяців, і підстави для його скасування відсутні. Наполягав на тому, що позивачем не наведено обєктивного обґрунтування завданих йому моральних страждань. Висновки експерта у висновку судово-психологічної експертизи № 3660 від 31.08.2017 року ґрунтуються на результатах використання ОСОБА_2 встановлення спричинення моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань та формули ОСОБА_4, застосування якої припинено ще 29.01.2016 року, у звязку з чим не може вважатись належним доказом.

Представники відповідача - ОСОБА_3 в ході судового розгляду справи та ОСОБА_5 в судових дебатах просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі у зв'язку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1998 року перебував в трудових відносинах з ПАТ "Полтаваобленерго", працював на посаді керівника юридичної служби підприємства - директора з правових питань.

Позивач ОСОБА_1 має науковий ступінь кандидата юридичних наук в галузі цивілістики, його наукова праця вноситься на захист дисертації на отримання наукового ступеню доктора юридичних наук, є автором ряду монографій та наукових публіцистичних праць.

29.05.2015 року ОСОБА_1 подав роботодавцю ПАТ "Полтаваобленерго" заяву про надання йому творчої відпустки на 3 місяця з 17.06.2015 року для написання монографії разом з довідкою Видавництва "Право" Національної академії наук України та Національного юридичного університету імені ОСОБА_6 № 1 від 06.04.2015 року, відповідно до якої монографія "Темпоральні характеристики зобов'язального права" ОСОБА_1 включена до плану випуску видань на поточний рік.

Листом № 01-1/7235 від 11.06.2015 року ПАТ "Полтаваобленерго" повідомило ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви про надання творчої відпустки з 17.06.2015 року, в якому зазначило, що однією з обовязкових умов (критерієм) для надання творчої відпустки є успішне поєднання основної діяльності із творчою роботою. Основна діяльність при цьому це виконання роботи згідно зі своєю посадою. Враховуючи тривалу відсутність на роботі заявнику було повідомлено про те, що питання про надання творчої відпустки буде розглянуто пізніше, після його виходу на роботу.

ОСОБА_1 по 26.06.2015 року перебував на лікарняному, наказ про відпустку ПАТ "Полтаваобленерго" винесений не був, 18.06.2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до ПАТ "Полтаваобленерго" про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання винести наказ про надання творчої відпустки, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.12.2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково - визнано незаконною бездіяльність Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" щодо ненадання творчої відпустки директору з правових питань ОСОБА_1 для написання монографії за його заявою від 29.05.2015 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на наступне.

Чинне законодавство не містить норм, відповідно до яких інші види відпусток, крім щорічних, мають надаватись згідно графіку відпусток. Натомість практика застосування Закону України "Про відпустки" свідчить про те, що усі інші види відпусток, на які працівник має право, надаються у визначений працівником час і роботодавець не може обмежувати працівника в реалізації його права.

Поряд з цим, працівник не позбавлений права подати заяву про надання йому відпустки в період тимчасової непрацездатності, така заява має бути розглянута роботодавцем та винесений відповідний наказ. Трудове законодавство не передбачає обовязок працівника особисто подавати заяву про надання йому творчої відпустки, не передбачає погодження з роботодавцем дати початку такої відпустки та її тривалості за умови надання довідки видавництва про включення підручника чи наукової праці до плану випуску видань на поточний рік, що було дотримано позивачем ОСОБА_1 і цей факт не оспорював ся відповідачем. Єдиною умовою для набуття працівником права на творчу відпустку є успішне поєднання основної діяльності із творчою роботою.

Представник відповідача вказував в судовому засіданні на те, що вищевказаний критерій не був дотриманий, що власне і стало перешкодою в позитивному вирішенні заяви позивача ОСОБА_1 про надання творчої відпустки.

Разом з тим, жодних обєктивних доказів на підтвердження існування таких обставин відповідач суду не надав.

Факт ініціювання службового розслідування наказом ПАТ "Полтаваобленерго" № 63 від 03.02.2015 року на підставі службової записки головного бухгалтера з приводу отримання директором з правової роботи ОСОБА_1 послуг міжнародного роумінгу в той час, як власне і за службовою запискою директора з захисту активів від 17.04.2015 року, на переконання суду, не свідчить про неналежне виконання ним трудових обовязків, не дає підстав стверджувати про те, що він не здатний успішно поєднувати виконання основної роботи з творчою діяльністю. Крім того, судом достовірно встановлено, що станом на 11.06.2015 року, тобто на час вирішення відповідачем питання про надання йому відпустки службове розслідування не було завершене (це обєктивно підтверджується змістом наказу ПАТ "Полтаваобленерго" № 249 від 19.06.2015 року). Не надав відповідач доказів того, що факти, викладені в службових записках головного бухгалтера та директора з захисту активів, знайшли підтвердження в результаті проведеного службового розслідування, не надано відповідачем також і в судовому засіданні під час розгляду даної справи.

Посилання представника відповідача на те, що про відсутність успішного поєднання директором з правових питань ОСОБА_1 основної діяльності з творчою роботою свідчить той факт, що в 2015 році він фактично на роботі був відсутній та посадові обовязки не виконував, суд вважає неспроможними і такими, що не можуть бути взяті до уваги.

Так, судом достовірно встановлено з змісту табелів обліку робочого часу за січень-червень 2015 року, і ці обставини підтверджували в судовому засіданні позивач та представники відповідача, що директор з правових питань ОСОБА_1 з 05.01.2015 року по 23.01.2015 року включно перебував в основній щорічній відпустці, а з 19.02.2015 року по 26.06.2015 року включно на лікарняному (про що свідчать також копії листків непрацездатності).

Таким чином, не викликає сумніву той факт, що ОСОБА_1 у вказаний період часу був відсутній на роботі з поважних причин, а відтак вказані обставини не свідчать про його ухилення від виконання службових обовязків та не можуть бути визнані такими, що доводять неможливість успішного поєднання основної діяльності з творчою роботою.

Доводи представників відповідача про те, що листом ПАТ "Полтаваобленерго" від 11.06.2015 року позивачу ОСОБА_1 фактично не було відмовлено в наданні відпустки, а лише від терміновано вирішення вказаного питання, визнано безпідставними, оскільки роботодавець розглянувши заяву позивача про надання творчої відпустки, повинен був винести відповідний наказ, відсутність якого фактично свідчить про те, що у задоволенні заяви було відмовлено, тим паче, що обставин, які б обєктивно перешкоджали позитивному вирішенню заяви не встановлено, в заяві позивач просив надати йому відпустку з конкретної визначеної ним дати задля забезпечення своєчасного написання творчої роботи з метою забезпечення можливості включення її в план видавництва на 2015 рік, при цьому, відстрочка вирішення заяв працівників про надання відпусток чинним законодавством не передбачена.

За вищевказаних обставин суд у рішенні від 04.12.2015 року прийшов до висновку про те, що бездіяльність відповідача ПАТ "Полтаваобленерго", яка виразилась у невинесенні наказу про надання творчої відпустки, обєктивно призвела до безпідставного порушення права позивача ОСОБА_1 на відпустку, а відтак визнав, що його позовні вимоги про визнання такої бездіяльності неправомірною є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Судом достовірно встановлено, і це не оспорюють сторони, що ОСОБА_1 з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року включно на роботу не виходив. Позивач пояснював, що вважав, що перебуває у творчій відпустці. При цьому, очевидно, що він був достовірно обізнаний про те, що відповідний наказ роботодавцем не видавався, це стало підставою для звернення його з позовом до суду 17 червня 2015 року в тому числі з позовними вимогами про покладення на ПАТ "Полтаваобленерго" обов'язку винести такий наказ.

Позивач пояснив, що у вищевказаний період неодноразово перебував на лікуванні у різних медичних закладах, проте листків непрацездатності не має.

ОСОБА_1 приступив до роботи 29.09.2015 року.

Наказом ПАТ "Полтаваобленерго" № 334 від 29.09.2015 року "Про проведення розслідування". Відповідно до вказаного наказу прийнято рішення: 1. призначити службове розслідування щодо встановлення причин відсутності ОСОБА_1 на роботі протягом 2015 року; 2. при проведені розслідування вжити заходів щодо встановлення місцезнаходження працівника (направлення листів за місцем проживання, відвідування вдома, тощо). При виході на роботу ОСОБА_1 (появленні на робочому місці) комісійно відібрати пояснення (скласти акт за потреби) щодо причин відсутності на роботі стосовно кожного робочого дня, за яким не має підтверджуючих документів про причини такої відсутності; 3. до закінчення службового розслідування та прийняття рішення за його результатами: організаційно розпорядчі функції та права директора з правового забезпечення зупиняються, працівники підрозділів з правової роботи та юрисконсульти філій виконують розпорядження, вказівки та задачі виключно заступника директора з правової роботи ОСОБА_7; завідуючому канцелярією передачу вхідної кореспонденції підрозділів з правової роботи та приймання від цих підрозділів вихідної кореспонденції здійснювати виключно за погодження з заступником директора з правової роботи ОСОБА_7, службовим транспортом директора з правової роботи ОСОБА_1 не забезпечувати, користування директором з правової роботи ОСОБА_1 корпоративною компютерною мережею та корпоративним звязком зупинити. Про результати проведеного розслідування та пропозиції щодо них доповісти службовою запискою.

Відповідно до положень ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

В ст. 141 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Проведення службових розслідувань здійснюється як правило, в наступних випадках: у разі невиконання або неналежного виконання працівниками посадових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело заподіяння значної матеріальної чи моральної шкоду підприємству, громадянинові, державі; у разі недодержання працівниками законодавства України; на вимогу працівника з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником підприємства. Відповідним наказом по підприємству щодо проведення службового розслідування визначається голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, мета і дата початку службового розслідування. Службове розслідування проводиться з відстороненням відповідного працівника від виконання його посадових обов'язків за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається керівником підприємства. За працівником на час відсторонення від виконання повноважень за посадою зберігається заробітна плата. Керівник підприємства, що призначив службове розслідування, контролює хід його проведення, забезпечує членів комісії всіма потрібними для нормальної діяльності умовами, документальними матеріалами. Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право в будь-який момент узяти в ньому участь, пояснювати факти, робити заяви, подавати відповідні документи і порушувати клопотання про залучення нових документів, вимагати додаткового вивчення пояснень осіб, причетних до справи.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що наказ ПАТ "Полтаваобленерго" № 334 від 29.09.2015 року про проведення службового розслідування винесений у звязку з необхідністю проведення перевірки причин відсутності ОСОБА_1 на роботі протягом трьох місяців з підстав наявності в його діях знак дисциплінарного проступку. Прийняття такого роду рішень є правом роботодавця, а обмеження позивача у можливості здійснювати організаційно-розпорядчі функції як керівника структурного підрозділу визначалась керівником підприємства з урахуванням конкретних обставин та не може вважатись порушенням трудових чи інших прав, мало тимчасовий характер. Забезпечення можливості окремих працівників користуватись службовим автотранспортом та службовим мобільним телефоном або припинити в будь-який момент надання цих додаткових привілеїв явно носить персоніфікований характер, визначається індивідуально щодо конкретного працівника керівником та, як власне і забезпечення доступу до внутрішньої корпоративної компютерної мережі, на переконання суду, є правом останнього з урахуванням конкретної ситуації, трудового внеску особи в діяльність підприємства тощо; користування вищенаведеними об'єктами не носить обовязкового характеру згідно чинного законодавства та не є істотною умовою трудового договору, обмеження у їх використанні працівником не свідчить про обмеження трудових прав працівника, а у випадку проведення службового розслідування, ймовірно, було обґрунтованим.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, службове розслідування відносно ОСОБА_1 згідно наказу № 334 від 29.09.2015 року тривало протягом місяця та завершилось винесенням наказу № 332-к від 29.10.2015 року про звільнення ОСОБА_1 директора з правової роботи за прогули без поважних причин з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року та систематичне невиконання службових обовязків, покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 та п. 4 ст. 40 КЗпП України.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що під час судового розгляду справи позивачем не доведено існування підстав для визнання наказу № 334 від 29.09.2015 року незаконним, у звязку з чим суд не находить підстав для задоволення його позовних вимог в цій часині та, відповідно, не вбачає підстав для скасування наказу.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю відповідача, суд враховує наступне. В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач посилається на заподіяння йому моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності ПАТ "Полтаваобленерго" щодо ненадання йому творчої відпуски за заявою від 29.05.2015 року та внаслідок незаконних дій щодо видання наказу № 334 від 29.09.2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За правилом п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із вчиненням щодо неї неправомірних дій. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В п.п. 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Як встановлено в ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні питання обґрунтованості позовних вимог про завдання моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 внаслідок видачі наказу № 334 від 29.09.2015 року, суд бере до уваги, що його позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу визнано безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно, судом встановлено, що при виданні вказаного наказу керівництво ПАТ "Полтаваобленерго" діяло у межах повноважень та у спосіб, який не обмежує та не порушує трудові права позивача.

Доводи позивача про те, що зупинення організаційно-розпорядчих функцій та прав директора з правового забезпечення, яке мало тимчасовий характер на час проведення службового розслідування порушення трудової дисципліни з боку ОСОБА_1, негативно вплинуло на його взаємовідносини з колегами по роботі, суд вважає надуманими і недоведеними, позаяк позивач не був позбавлений можливості спілкуватись зі співробітниками та підтримувати з ними стосунки, дія наказу стосувалась лише його функцій як керівника структурного підрозділу, у звязку з чим власне і було визначено особу, що має виконувати в цей період часу керівні функції та якій, відповідно, мають підпорядковуватись підлеглі працівники і яка має здійснювати контроль за рухом офіційної кореспонденції підрозділів з правової роботи.

Обмеження у користуванні на час службового розслідування директором з правової роботи ОСОБА_1 корпоративною компютерною мережею, яка є внутрішньою мережею та власністю підприємства, не перешкоджало позивачу користуватись компютером взагалі та, відповідно, мати доступ до інформації через інші мережі.

Забезпечення можливості користуватись службовим транспортом та корпоративним звязком (мобільним телефоном), що є власністю ПАТ "Полтаваобленерго", - це право відповідача, яке він може здійснювати на власний розсуд, користування цими обєктами не є обовязковою та істотною умовою трудового договору згідно чинного законодавства, відповідно, факт зупинення на час службового розслідування користування позивачем цими додатковими привілеями, на переконання суду, не може бути визнаний обмеженням його прав, тим паче, що службовий транспорт та мобільний зв'язок роботодавцем надаються для використання в службових цілях, тоді як організація приватного життя, позаробочих відносин, в тому числі полегшення пересування позивача через захворювання опорно-рухового апарату, реалізація політичних прагнень та участь у виборчій компанії, підтримання взаємовідносин з друзями, знайомими та виборцями мали здійснюватися позивачем самостійно та власними засобами. А тому твердження позивача про те, що внаслідок зупинення відповідачем можливості користування цими засобами було істотно порушено його звичний спосіб життя, що призвело, зокрема, до того, що він не був обраний депутатом обласної ради, суд вважає безпідставними. Крім того, при вирішення позовних вимог в цій частині суд враховує недоведеність факту вчинення відповідачем ПАТ "Полтаваобленерго" протиправних дій.

А тому суд приходить до висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди внаслідок видачі наказу № 334 від 29.09.2015 року.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності ПАТ "Полтаваобленерго" щодо ненадання позивачу творчої відпуски за заявою від 29.05.2015 року, суд виходить з наступного.

Позивач у позовній заяві та в судовому засіданні вказав, що ненадання творчої відпустки у 2015 році тривалістю 90 днів призвело до того, що він не зміг вчасно завершити написання монографії, у звязку з чим її видання перенесено з 2015 року на 2016 рік, що, відповідно, призвело до затримки у захисті докторської дисертації, яку він не захистив і до цього часу.

Відповідно до довідки Видавництва "Право" без номеру та дати, з огляду на ненадання матеріалів у 2015 році стосовно монографії "Темпоральні характеристики зобовязального права" ОСОБА_1 видання зазначеної монографії переноситься до плану випуску видань на 2016 рік.

Разом з тим, судом достовірно встановлено, що незважаючи на те, що ПАТ "Полтаваобленерго" не був виданий наказ про надання творчої відпустки на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.05.2015 року, він з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року включно не з'являвся на роботу. Позивач самовільно розпочав творчу відпустку, приступивши до роботи через 90 днів з 29.09.2015 року, тобто фактично не працював, а перебував, як він вважав, у відпустці протягом запланованого з цією метою періоду часу. Відповідно, суд вважає непереконливими доводи позивача про те, що внаслідок невидачі наказу про надання творчої відпустки він був обмежений у можливості написання монографії, тим паче, що сам позивач підтвердив в судовому засіданні, що працював над цією роботою протягом зазначених 90 днів, а тому приходить до висновку про неможливість стверджувати про існування причинного звязку між неправомірними діями ПАТ "Полтаваобленерго" та невчасним закінченням монографії й відкладення її видання, на що позивач вказує як підставу заподіяння йому моральної шкоди.

Суд вважає надуманими твердження позивача про те, що невчасне написання монографії та затримка у захисті докторської дисертації призвела до приниження його оцінки серед колег науковців, вони спростовуються поясненнями, які надав суду допитаний як свідок академік ОСОБА_5 наук вищої школи України ОСОБА_8

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що ненадання йому творчої відпустки та, як наслідок, відкладення захисту дисертації, створило додаткові труднощі при проходження конкурсу на посаду судді Верховного Суду, в якому він приймав участь у 2016 році, тим паче, що на ці обставини він послався лише у судовому засіданні, вказаними обставинами не обґрунтовував підстави позовних вимог у позовній заяві.

Непереконливими суд також визнає і твердження позивача про те, що ненадання йому творчої відпустки призвело до погіршення стану його здоровя

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 тривалий час хворіє на подагру, подагричний поліартрит, тяжка форма з ураженням правого гомілково-ступеневого суглобу. На підтвердження даних обставин надав виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3667, № 16007, № 3597, б/н, згідно з якими він перебував на лікуванні в ревматологічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні ОСОБА_9 з 19.02.2015 року по 05.03.2015 року, з 03.06.2015 року по 17.06.2015 року, з 26.08.2015 року по 07.09.2015 року, з 18.01.2016 року по 29.01.2016 року, довідку Полтавської обласної клінічної лікарні ОСОБА_9 № 34 від 28.01.2016 року.

Як вбачається з повідомлення підприємству, установі організації про результати огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з 18.06.2015 року, причина інвалідності загальне захворювання.

При цьому, жодних даних про те, що після червня 2015 року стан здоровя позивача істотно погіршився, судом не здобуто, доказів того, що бездіяльність ПАТ "Полтаваобленерго" щодо ненадання ОСОБА_1 творчої відпустки негативно відобразилась на здоровї позивача останнім суду не надано, а відповідно, недоведено факт заподіяння моральної шкоди з цих підстав.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що ненадання творчої відпустки призвело до погіршення стану його здоровя, внаслідок переживань у нього зявилась алергія та нервове захворювання, чим власне заподіяна моральна шкода, суд вважає непереконливими.

На підтвердження факту лікування позивач надав суду виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 12183, згідно якої він перебував на лікуванні в Полтавській обласній клінічній лікарні ОСОБА_9 з 26.06.2015 року по 03.07.2015 року з діагнозом гостра кропивянка, подагрична артропатія, гепатіоз, а також довідку Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру № 01-40/62/03 від 12.01.2016 року, відповідно до якої 17.06.2015 року звертався за медичною допомогою до вказаного диспансеру, встановлено діагноз: змішана тривожна депресивна реакція.

Разом з тим, жодних обєктивних судово-медичних даних, які свідчать про те, що причиною вищевказаних захворювань та звернень ОСОБА_1 до лікувальних закладів стало саме ненадання творчої відпустки у червні 2015 року, не встановлено. Відповідно, суд приходить до висновку про недоведеність існування причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та наслідками у виді захворювань, у звязку з якими позивач перебував на лікуванні в Полтавській обласній клінічній лікарні ОСОБА_9 та звертався до Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру.

Твердження позивача ОСОБА_1 про завдання йому відповідачем моральної шкоди тим, що внаслідок невидачі наказу про надання творчої відпустки профкомом відмовив у виділенні йому санаторно-курортної путівки у серпні 2015 року, що мало наслідком істотне погіршення стану здоровя, на переконання суду є недоведеними.

Належних, достовірних та обєктивних доказів на підтвердження вищевказаних обстави позивачем ОСОБА_1 суду надано не було. Разом з тим, з пояснень сторін встановлено, що санаторно-курортна путівка мала видаватись позивачу профспілковою організацією, а не відповідачем ПАТ "Полтаваобленерго", профспілкова організація діє самостійно та незалежно від адміністрації підприємства, не підпорядковується ПАТ "Полтаваобленерго". Судом не встановлено обставин, які вказують на вчинення відповідачем дій, які мали наслідком обмеження позивача у санаторно-курортному лікуванні, а відтак жодних підстав стверджувати про те, що відповідачем вчинено неправомірні дії в цій частині немає.

Крім того, судом не здобуто доказів того, що внаслідок ненадання путівки на санаторно-курортне лікування погіршився стан здоровя та, відповідно, завдана моральна шкода.

Оцінюючи доводи позивача про те, що ненадання йому роботодавцем ПАТ "Полтаваобленерго" творчої відпустки викликало у нього сильні душевні переживання та нервові стреси, що мало наслідком погіршення відносин в сімї та з товаришами, суд враховує наступне.

Знайомі позивача ОСОБА_1, будучи допитані як свідки, в тому числі ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, пояснили суду, що з середини літа 2015 року їх стосунки з позивачем змінились, усі свідки вказували на те, що ОСОБА_1 став дратівливий, знервований, почав уникати спілкування, причиною такої поведінки називав конфлікт з керівництвом за місцем роботи, внаслідок якого відчуває утиски щодо себе, а також дії, що перешкоджають написанню ним дисертації, а свідок ОСОБА_11 пояснив, що однією з причин зміни свого психологічного стану ОСОБА_1 вказував ненадання йому творчої відпустки, що перешкоджає можливості підвищити професійний рівень та стати доктором наук. Свідки наголошували, що згодом їх відносини з позивачем майже зійшли нанівець, оскільки він не бажав спілкуватись ні про що інше, аніж його проблеми на роботі. Про скарги ОСОБА_1 на проблеми з керівництвом за місцем роботи, зокрема, повязані з ненаданням творчої відпустки, вказував також і свідок академік ОСОБА_5 наук вищої школи України ОСОБА_8

Допитана в якості свідка дружина позивача ОСОБА_13 пояснила суду, що після того, як у червні 2015 року ОСОБА_1 керівництво ПАТ "Полтаваобленерго" відмовило в наданні творчої відпустки, він дуже нервував, його психологічний та соматичний стан змінився, він не міг ані працювати, ані адекватно спілкуватись з людьми, потім йому було відмовлено у наданні санаторно-курортної відпустки, тоді як він потребує регулярного лікування, усі ці фактори вплинули на їх сімю, на відносини між ними як подружжям та позивача з дітьми, погіршення стосунків відбувалось поступово та з 2015 року вони вже не являються сімєю.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.12.2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016 року, визнано незаконною бездіяльність Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" щодо ненадання творчої відпустки директору з правових питань ОСОБА_1 для написання монографії за його заявою від 29.05.2015 року.

При цьому, в ході судового розгляду справи встановлено, що такі дії відповідача викликали психологічні переживання та страждання у позивача, тобто завдали йому моральної шкоди, у звязку з чим вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині.

Вирішуючи питання про розмір коштів, які підлягають стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Так, під час судового розгляду справи за клопотанням позивача по справі призначалась судова психологічна експертиза.

Згідно висновку судово-психологічної експертизи № 3660 від 31.08.2017 року, виконаного судовим експертом Харкіського НДІ судових експертиз ім. засл. Проф. ОСОБА_2, ситуацією ненадання ОСОБА_1 роботодавцем (дії якого були визнані Ленінським районним судом м. Полтави 04.12.2015 року та Апеляційним судом Полтавської області 16.02.2016 року як незаконна бездіяльність ПАТ "Полтаваобленерго" щодо ненадання позивачу творчої відпустки для написання монографії за його заявою від 29.05.2016 року) творчої відпустки (передбаченої законодавством) та її наслідками ОСОБА_1 заподіяно моральних страждань (моральної шкоди). Можливий орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду) може складати 36 МЗП.

Представник відповідача в судовому засіданні вказував на необхідність визнання висновку експерта недопустимим доказом з огляду на те, що він одержаний з порушенням порядку, встановленого законодавством, відповідно до положень ст. 59 ЦПК України. В обґрунтування клопотання послався на те, що висновки експерта ґрунтуються на застосуванні ОСОБА_2 встановлення спричинення моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань та формули ОСОБА_4 застосування яких припинено з 29.01.2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Мінюсті.

Як встановлено в ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України (2004 року, який був чинний на час призначення судової психологічної експертизи по даній справі), для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За змістом норми ч. 1 ст. 144 ЦПК України (2004 року), експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави та строк для проведення експертизи; з яких питань потрібні висновки експертів, ім'я експерта або найменування експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; об'єкти, які мають бути досліджені; перелік матеріалів, що передаються для дослідження, а також попередження про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що судова експертиза призначена з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства, висновок складений атестованим судовим експертом та оформлений у відповідності з вимогами Закону України "Про судову експертизу" та "Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень".

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання даного висновку недопустимим доказом.

Разом з тим, як вбачається із змісту вказаного висновку (стор. 39), психологічні аспекти подій, що досліджуються, формалізувалися і надавалися в математичних одиницях для визначення їх кількісного еквівалента на підставі формули ОСОБА_4М (та її модифікацій), та є науково-методичними рекомендаціями про можливому орієнтовному розміру компенсації моральної шкоди.

Вказана формула є складовою "ОСОБА_2 встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань", яку розробив у 1997 році ОСОБА_4, зареєстрована Міністерством юстиції України 03.03.2010 року під номером 14.1.04 згідно з даними, оприлюдненими на офіційному веб-сайті Мінюсту в галузі "Психологічні експертизи".

Згідно п. 8 "Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2008 року № 595, методики проведення судових експертиз підлягають державній реєстрації в Міністерстві юстиції України.

В п.п. 17, 18 цього Порядку визначено, що у разі неможливості застосування методики в експертній практиці у зв'язку із змінами у законодавстві та нормативно-технічних актах, наукова рада вносить на розгляд Координаційної ради пропозицію щодо припинення застосування методики. Координаційна рада розглядає пропозицію та приймає одне з таких рішень: прийняти пропозицію про припинення застосування методики; відхилити пропозицію про припинення застосування методики. У разі прийняття Координаційною радою рішення про внесення змін до методики або припинення застосування методики до Реєстру вносяться відповідні дані.

Відповідно до даних Реєстру методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України 29.01.2016 року Координаційною радою прийнято рішення про припинення застосування "ОСОБА_2 встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань" № 14.1.04. При цьому, висновок судово-психологічної експертизи № 3660 виконаний значно пізніше 31.08.2017 року із застосуванням зазначеної ОСОБА_2, у звязку з чим висновки експерта щодо розміру моральної шкоди суд вважає необґрунтованими і такими, що не можуть бути враховані при вирішенні спору.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявив, що погоджуючись з мотивацією та висновком судово-психологічної експертизи в частині матеріальної оцінки психологічних наслідків для нього щодо наявності моральних страждань внаслідок неправомірних дій ПАТ "Полтаваобленерго", не погоджується з висновком експерта стосовно розміру грошового відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

В ході судового розгляду справи не знайшли підтвердження усі психологічні страждання ОСОБА_1, які вважав доведеними судовий експерт, як визнано необґрунтованим наведений розрахунок розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь позивача. З огляду на наведене, суд не бере його до уваги при вирішенні спору.

Враховуючи викладене, доведеність того факту, що відповідачем неправомірно відмовлено у наданні позивачу ОСОБА_1 творчої відпустки на підставі його заяви від 29.05.2015 року, що встановлено судовим рішення, яке вступило в законну силу, та визнання обґрунтованими тверджень позивача ОСОБА_1 про те, що він зазнав переживань та страждань у зв'язку з цим, суд вважає доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди, та беручи до уваги характер, обсяг і тривалість моральних страждань, яких зазнав позивач, а також враховуючи принцип співмірності та розумності, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині та вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 15000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1) до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (місцезнаходження - м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ) про визнання незаконним та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь держави судовий збір в сумі 1500 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Апеляційного суду Полтавської області апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_14