Справа № 466/5764/16 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/1232/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року у складі судді Кавацюк В.І.

у справі за позовом ОСОБА_6, від імені якого діє ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року позов задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, який був укладений 23 лютого 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і посвідчений державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №3-294.

Квартиру АДРЕСА_1 повернуто у власність ОСОБА_6.

Скасовано обтяження на нерухоме майно за договором довічного утримання від 23 лютого 2015 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення суду прийнято з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки всім необхідним доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому встановленню істини по даній справі. Апелянт вказує, що належним чином виконувала свої обовязки за договором довічного утримання, зокрема ще до його укладення в січні 2010 року разом з дітьми вона, з дозволу позивача, вселилася в його кватиру, оскільки позивач був одинокою людиною похилого віку, мав проблеми зі здоров'ям, у звязку з чим потребував постійної сторонньої допомоги. І з того часу по даний час вона постійно проживає з відповідачем. Звертає увагу, що у всьому допомагала позивачу, щоденно доглядала за ним, прибирала у квартирі, купувала продукти харчування, готувала їжу, оплачувала комунальні послуги, прала білизну, щомісячно давала позивачу кошти на його особисті потреби в сумі не менше 1 500 грн., в разі необхідності купувала ліки, одяг та взуття. Апелянт вважає, що є очевидною недоведеність судом першої інстанції фактів невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обовязків, а тому не зрозуміло з яких причин районний суд ухвалив дане рішення.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року. З

Вислухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

У відповідності до ст.ст. 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утримання та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, а договір довічного утримання, за яким передається нерухоме майно підлягає також державній реєстрації.

Згідно ст. ст. 755, 756 цього ж Кодексу договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем своїх обовязків за договором. Відчужувач набуває право власності на майно, яке ним було передано, і має право вимагати його повернення.

Встановлено, що 23 лютого 2015 року між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_8 був укладений договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Пятої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №3-297.

Як передбачено умовами вищевказаного договору позивач ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_8 належну йому на праві приватної власності квартиру №36 на вул. Шевченка, 362 в м. Львові, а остання зобовязалась довічно утримувати та доглядати його, а саме: матеріально забезпечувати його в грошовій формі в розмірі 300 грн. щомісячно; забезпечувати його житлом у відчужуваній квартирі шляхом безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі в цілому; забезпечувати щоденним триразовим калорійним харчуванням; забезпечувати придатним для носіння одягом та взуттям; здійснювати догляд та необхідну допомогу, надавати побутові послуги; забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами на дому та на стаціонарному лікуванні, незалежно від їх вартості.

Відповідно до довідки форми №2 з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 21.11.2016 р. за №3521, виданої ЛКП «Рясне 402» відділу житлового господарства Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, слідує що на момент видачі такої власником квартири за адресою: вул. ОСОБА_10АДРЕСА_2, є ОСОБА_2 (витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно №34003314 від 23.02.2015); у квартирі зареєстровані 4 осіб: ОСОБА_2 (власник; дата реєстр. 02.02.2016); ОСОБА_11 (син; дата реєстр. 02.02.2016); ОСОБА_12 (що являється рідною донькою ОСОБА_2; дата реєстр. 09.02.2016); ОСОБА_6 (дата реєстр. 10.07.1997).(а.с.68 т.1)

Районний суд задовольняючи позов прийшов до помилкового висновку, що зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача та ці обставини в судовому засіданні ніким з учасників процесу не оспорювались.

Пунктом 11 договору довічного утримання (догляду) передбачено, що договір може бути розірваний за згодою сторін, а у разі не виконання його умові відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що при подачі позову про розірвання не було враховано зазначеного п.11 оскільки в матеріалах справи відсутня добровільна відмова сторони як це передбачено договором.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Допитані у районному суді і суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що позивач був людиною похилого віку та потребував стороннього догляду, а відповідач ОСОБА_8 не належно виконувала умови договору довічного утримання. Окрім того в судовому засіданні апеляційного суду зазначили, що коли вони провідували ОСОБА_6 то бачили жінку, яка прибирала і яка після смерті хоронила ОСОБА_6

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до такого висновку лише на підставі показів зазначених свідків інші докази у справі на час постановлення рішення відсутні.

Колегія суддів вважає, що районний суд прийшов помилкового висновку та не врахував всіх обставин справи, що розцінювати виконання чи невиконання відповідачем обовязків за договором, ураховуючи лише спосіб виконання матеріального забезпечення відповідачем, не відповідатиме засадам справедливості та розумності.

Допитана в апеляційному суді як свідок відповідач ОСОБА_2 пояснила, що належним чином виконувала умови договору довічного отримання надавала кошти ОСОБА_6 передбачені договором забезпечила його житлом у відчужуваній квартирі шляхом безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі в цілому оскільки сама оплачувала за комунальні послуги, забезпечувала триразовим харчуванням, викликала лікарів та похоронила за власні кошти ОСОБА_6 Окрім того зазначила, що довести зазначені обставини в суду першої інстанції не могла оскільки рішення прийняте без її участі.

Як установлено судом, що ОСОБА_2 не отримувала повідомлення про розгляд справи і не отримала оскаржуваного рішення у встановленому законом порядку про яке дізналася після смерті ОСОБА_6 26 листопада 2018року, який за життя про поданий позов її не повідомляв.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, наведеній в постанові судових палат у цивільних та господарських справах ВСУ від 17 грудня 2014 року у справі №6-143цс14, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Окрім того виконання договору довічного утримання підтверджується показами в судовому засіданні апеляційного свідків ОСОБА_12, ОСОБА_15 та долученими квитанціями про оплату житлово-комунальних послугЛКП «Рясне-402», плата за користування природнім газом «ПАТ Львівгаз», теплопостачання ЛКП Залізничтеплоенерго», водопостачання ЛКМП «Львіводоканал», електропостачання ПАТ»Львівобленерго» за 2015-2017р.р. (а.с.223-249 т.1)

Отже представник позивача не надав переконливих доказів та судом першої інстанції таких не наведено, що відповідачкою належним чином не виконувались умови договору довічного утримання від 25 лютого 2015 року.

Колегія суддів дійшла висновку про недоведеність представником позивача ОСОБА_7 обставин невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором довічного утримання (догляду), що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відсутність замка на дверях, ремонту у квартирі та лише на фото як доказ не свідчить про невиконання відповідачем умов договору довічного утримання (догляду).

В судовому засіданні апеляційного суду нотаріус ОСОБА_16 пояснила, що вона викликалась представниками ТЗОВ «Пенсіон-Ю.А.» по місцю проживанню ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідчувала 20 травня 2018 року довіреність на уповноваження інтересів позивача на ОСОБА_7, що зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17, що проживає Миколаївська обл.. Жовтневий район с.Червоне вул..Першотравнева 29, ОСОБА_18, що зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3 буд.10кім.11-а, ОСОБА_19, що зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_4 буд .7/11 кв. 87, які мають право діяти незалежно один від одного, однак представник ОСОБА_7 не був присутній. Окрім того нею цього дня 20 травня 2018 року також було посвідчено попередній договір довічного утримання та заповіт який склав ОСОБА_6 та заповів все майно ТзОВ «Рента Капітал», що підтведжується матеріалами справи та витребуваною копією спадкової справи після смерті ОСОБА_20 Окрім того нею посвідчувався договір довічного отримання між ОСОБА_6 та ТзОВ «Пенсіон-Ю.А.» Естонська Республіка, Хр`юківський район с. Лаякюла,муніципалітет Віймсі укладений 22 листопада 2016 року.

Як встановлено матеріалами справи, що представник за зазначеною довіреністю ОСОБА_7 звернувся з позовом про розірвання договору довічного утримання 29 червня 2016 року, коли був вже укладений заповіт та попередній договір довічного утримання з ТзОВ «Пенсіон-Ю.А.»

Як встановлено матеріалами справи, що представником ОСОБА_7 долучено копія звіту про оцінку квартири від 15.06.2016року де вартість становила 99 997,00 грн. де замовником зазначений ОСОБА_6, власником ОСОБА_8, однак договору №8 не долучено. (а.с.6-14 т.1)

Окрім того такий за місцем реєстрації і проживання відсутній, представник ОСОБА_5 зазначила, що повідомити його та викликати в суд немає можливості оскільки його місце знаходження їй не відоме та такий в суді першої інстанції не брав участі.

Судовою колегією встановлено, що після укладення 22 листопада 2016 року договору довічного отримання між ОСОБА_6 та ТзОВ «Пенсіон-Ю.А.»Естонська Республіка,Хр»юківський район с. Лаякюла, муніципалітет Віймсі ОСОБА_6 помер 25 листопада 2016 року, що стверджується копіє свідоцтва про смерть (а.с.128 т.1)

Апеляційним судом залучено правонаступника після смерті ОСОБА_6 - ТзОВ «Рента Капітал» оскільки згідно заповіту від 20 травня 2018 року ОСОБА_6 заповів все своє майно, де б воно не було, із чого б воно не складалось і взагалі все, те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право ТзОВ «Рента Капітал» (а.с. 167-170 т.1).

Відповідачка ОСОБА_8 отримала 26.11.2016р свідоцтво про смерть та здійснила поховання позивача ОСОБА_6 30 листопада 2016року, що підтверджується як і показами зазначених вище свідків так і матеріалами справи, копією довідки про смерть, договору на організацію та проведення поховання, копією свідоцтва про поховання.(а.с.252-255 т.1)

Однак представником ОСОБА_5 -ТзОВ «Рента Капітал», зазначена обставина в апеляційному суді не спростована та не надано належних і допустимих доказів про те, що їм відомо було про смерть ОСОБА_6

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилаючись на доводи апеляційної скарги та обставини справи, які районним судом не були належно встановлені колегія суддів вважає, що ні представником позивача ОСОБА_7 та представником правонаступника ТзОВ «Рента Капітал» ОСОБА_5 не наведено доказів щодо розірвання договору довічного утримання.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для розірвання договору довічного утримання відсутні, оскільки доказів, які б підтвердили факт самоусунення відповідача від виконання зобовязань по догляду та утриманню позивача та/або неналежного виконання відповідачем договірних зобовязань, позивачем не надано.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, рішення Шевченківського районного суду від 28 листопада 2017 року слід скасувати та постановити нове судове рішення у пред'явленому позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову представника позивача ОСОБА_6 ОСОБА_21 ОСОБА_22 - правонаступника ТзОВ «Рента Капітал» до ОСОБА_8 про розірвання договору довічного утримання - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 09.07.2018 року.

Головуючий

Судді