Справа№ 640/4030/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2018 р.

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Нев'ядомського Д.В.

при секретарі Гончарові О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( 61195 місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до ОСОБА_2 ( 62332 місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 , сел.. Руська Лозова , вул. Українська буд. 53 ) про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Харкова із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, який в подальшому уточнила, та в остаточній редакції просила суд:

- Стягувати фактично понесені та передбачувані додаткові витрати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 4000 гривень щомісяця, починаючи з дня набуття судовим рішенням законної з та до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач з 20 липня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 14 липня 2008 р. у сторін по справі народилась донька - ОСОБА_5, а 18 листопада 2015 року народився син - ОСОБА_6. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.04.2017 року з відповідача ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 грн. щомісяця з 21.02.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак на даний час розмір аліментів, які сплачує відповідач за рішенням суду (1000 грн.), не забезпечує того мінімуму, що необхідний для утримання і життєзабезпечення двох малолітніх дітей, оскільки встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з 01.01.2018 р. складає 1492 грн., а на дитину віком від 6 до 18 років - 1860 грн., що значно більше, ніж стягується з відповідача за рішенням суду. З часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів споживчі ціни в Україні зросли у декілька разів. Дітям необхідно купувати продукти харчування, одяг, вітаміни, ліки, якщо вони хворіють. Молодший син ОСОБА_8 є дитиною-інвалідом. Згідно медичного висновку №25 від 06.04.2017 р. сину діагностовано синдром Прадера-Віллі. Декілька разів на рік позивачка з сином проходить стаціонарний курс лікування, у зв»язку з чим щомісяця витрачає додаткові кошти на навчання та індивідуальний розвиток дітей, а також на лікування молодшого сина, який постійно потребує догляду у звязку з особливими потребами. На теперішній час у позивача матеріальний стан суттєво погіршився. Вона не може піти працювати, оскільки здійснює догляд за двома малолітніми дітьми, одна з яких - дитина інвалід. Єдиними джерелами існування є щомісячна одноразова грошова допомога при народженні дитини в сумі 860 грн. на місяць, державна соціальна допомога дитині-інваліду в сумі 1762 грн. на місяць та допомога малозабезпеченій сім'ї в розмірі 2221,19 грн. Добровільно брати участь у утриманні дітей відповідач, як і раніше, не бажає, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Представник Позивача та позивачка в судове засідання з»явились, уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовільнити.

Представники відповідачів в судове засідання з»явились, надали відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що розмір аліментів на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 був визначений рішенням Київського районного суду міста Харкова від 05.04.2017 року в розмірі 1000,00 грн. При цьому він не відмовляється допомагати дружині у вихованні та утриманні дітей, сплачує аліменти, що присуджені з нього судом та додатково забезпечує інші потреби дітей, безпосередньо своєю участю в спілкуванні з дітьми, продуктами харчування, за можливості організовує дітям дозвілля, розваги та відпочинок. Спілкується з ними у вільний час, допомагає дочці з навчанням. У фінансовому стані не відбулося значних покращень, на роботу він тільки влаштувався і заробіток не можно вважати постійним та стабільним. Має заборгованість по аліментах, який перекриває за рахунок своєї заробітної плати , на підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Всебічно, об'єктивно, повно, безсторонньо та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі письмові докази та пояснення представника позивача та позивачки , представників відповідача, відзив на позовну заяву, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний їхній зв'язок у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20 липня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі .

Як вбачається із свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №131883 виданого 23 липня 2008 року, 14 липня 2008 року народилась ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 3149. Також відповідно до свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 427888 виданого 01 грудня 2015 року, 18 листопада 2015 року народився ОСОБА_9, про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 1000.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 05.04.2017 року з відповідача ОСОБА_7 стягнено аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 грн. щомісяця з 21.02.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Окрім того, молодший син ОСОБА_8 є дитиною-інвалїдом. Згідно медичного висновку № 25 від 06.04.2017 р. сину діагностовано синдром Прадера-Віллі. Декілька разів на рік позивачка з сином проходить стаціонарний курс лікування, що підтверджується виписками з медичної карти стаціонарного хворого від 12.01.2018 року, 19.10.2017 року, 31.04.2017 року, 05.12.2016 року, 11.11.2016 року, 06.07.2016 року, 25.03.2016 року, 23.12.2015 року, копія яких міститься в матеріалах справи.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09).

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

В матеріалах справи містяться розрахункові-чеки на придбання лікарських засобів для малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 на загальну суму 1087,39 гривень, інші розрахункові-чеки судом не враховуються , оскільки придбання продуктів харчування та предметів гігієни не являються додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України.

Отже, оскільки відповідні витрати вже понесені позивачем , є обґрунтованими та підтверджується письмовими доказами, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути додаткові витрати на дитину у розмірі 1087,39 гривень.

В частині позовних вимог щодо стягнення щомісяця передбачуваних додаткових витрат на утримання малолітніх дітей в розмірі 4000 грн. слід відмовити у їх задоволенні, оскільки дана вимога не визнана відповідачем, сплата вказаної суми не підтверджена доказами, не обґрунтовано розмір нарахованих додаткових витрат, не надано розрахунку необхідності майбутніх витрат, не подано інших доказів в підтвердження наявності зобов'язальних відносин позивача щодо понесення додаткових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 141, 244-245, 259 ЦПК України,-

В и р і ш и В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 ІПН НОМЕР_2 понесені ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме 1087,39 (одна тисяча вісімдесят сім гривень тридцять дев»ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копіойк ).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду та в порядку ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 05.07.2018 року.

Суддя Д.В. Нев'ядомський