Справа №359/993/18
Провадження №2/359/1253/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Петровій О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 9 липня 2014 року сторони уклали шлюб. Під час шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_3 Сторони не проживають однією сімєю, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Тому ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позов та просила задовольнити його.

ОСОБА_1 визнав позов та не заперечував проти його задоволення.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 9 липня 2014 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у ВДРАЦС Оболонського РУЮ у м. Києві, про що був складений відповідний актовий запис за №1034. Ця обставина підтвержується копією свідоцтва про шлюб серії І-БК №250428 від 9 липня 2014 року (а.с.5).

18 травня 2015 року у них народилась дочка ОСОБА_3 Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК №446564 від 27 травня 2015 року (а.с.4).

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу супере-чило б інтересам хоча б одного з них.

Як розяснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допуска-ється. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН.

Встановлено, що ОСОБА_1 не бажає жити однією сім`єю з відповідачем. Збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Примушування позивача до шлюбу з ОСОБА_2 не допускається.

З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, допустимо розірвати.

Відповідно до ч.1 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, повязане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Предявлений нею позов задоволений в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.3 ст.259, ст.ст.263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений 9 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що був складений відповідний актовий запис за №1034, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Рішення суду складено в повному обсязі 5 червня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення його в повному обсязі.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_4