Справа № 266/2928/18
Провадження № 2/266/747/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27.06.2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

за участі секретаря судового засідання Шишханової К.Р.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 в Приморському районі м. Маріуполя, що підтверджується договором дарування від 10.02.2001 року. Починаючи з 27.04.2004 року в зазначеній квартирі зареєстрований її онук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Так, з 01.04.2017 року відповідач перестав проживати в квартирі, проте залишається зареєстрованим в квартирі, при цьому особистих речей в квартирі немає, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, адреса проживання відповідача не відома. Позивач вважає, що її право як власника майна є порушеним з боку відповідача та підлягає захисту, з огляду на те, що вона як власник майна не може самостійно утримувати та нести витрати за комунальні послуги, у звязку із чим їй надається субсидія від держави. Проте вона може бути позбавлена субсидії, оскільки зареєстрованим в квартирі є відповідач, як працездатна особа. Просила суд визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою № 37 в будинку № 49 по пр. Будівельників в м. Маріуполі, із зняттям його з реєстраційного обліку.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 надали суду спільну заяву, в якій просили розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримали, у разі неявки відповідача не заперечували проти прийняття судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом опублікування судового повідомлення на офіційному сайті суду, при цьому відповідач заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що позивач не заперечувала щодо заочного розгляду справи, суд, керуючись ч. 4 ст. 223 , ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1, згідно договору дарування квартири від 10.02.2001 року та реєстраційного посвідчення № 36296 від 14.02.2001 року. (а.с.7,8)

З Інформації за № 12-126-1319 від 08.05.2018 року, наданої Відділом надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що окрім власника житлового приміщення ОСОБА_1, в квартирі АДРЕСА_2, також зареєстровані її донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та онук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.14)

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується дослідженим судом Актом про не проживання ОСББ "Восход-49" від 14.05.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає з 01.04.2017 року, проте є зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.15)

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно з положеннями ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, виходячи з аналізу змісту вказаних правових норм та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що право відповідача, як члена сімї власника будинку перестало існувати, що дає підстави суду для ухвалення законного, обґрунтованого рішення та задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суду зазначає наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням); 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже суд приходить до переконання, що визнання в судовому порядку відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі є підставою для зняття його з реєстрації, а тому позовна вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є зайвою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 81, 200,223, 235, 258, 259, 279,280-282 ЦПК України, ст.ст. 319,321, 383,391, 405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 37 в будинку № 49 по пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполя.

В частині вимог зняття відповідача з реєстраційного обліку відмовити за необґрунтованістю.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 02.07.2018 року.

Суддя Федотова В. М.