Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 398/3100/16-ц

провадження № 61-29028 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

УсикаГ. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 травня 2017 року у складі судді Голосеніної Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Суровицької Л. В., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

На обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 13 квітня 1997 року між ним та відповідачем укладено договір про банківський строковий депозитний вклад у національній валюті - гривні, загальна сума вкладу - 11 701 грн 20 коп., строк дії договору - один рік.

З метою повернення суми депозитного вкладу він неодноразово звертався до ПАТ «Державний ощадний банк України» із заявами про його виплату, однак відповідач відмовив у поверненні вкладу, про що повідомив листом від 18 липня 2016 року.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача банківський вклад у розмірі 11 701 грн 20 коп.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності між сторонами договірних правовідносин, що виникають з договору банківського вкладу, зазначена в наданій позивачем ощадній книжці сума грошових коштів є компенсаційною, що була нарахована Відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк» відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», яким передбачено їх поступова виплата державою, за наявності для таких цілей коштів у державному бюджеті.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що грошові кошти, які просить стягнути позивач не є депозитним вкладом, а є компенсаційними коштами за вкладом, що відкритий позивачем в Ощадбанку СРСР, обов'язок з виплати якої взяла на себе Держава Україна.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у серпні 2017 року, ОСОБА_4 просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно не прийняли до уваги, що між сторонами було укладено договір про банківський строковий депозитний вклад в національній валюті, який він не зміг надати у зв'язку з його втратою, та дійшли помилкового висновку, що зазначена в ощадній книжці сума є компенсаційною. Відкритий на його ім'я банківський вклад з невідомих йому причин був переоформлений службовим особами банку на компенсаційний. На неодноразові звернення про видачу банківського вкладу та надання копії депозитного договору він отримував відмови, а тому вважав незаконним ухилення відповідача від повернення вкладу.

У грудні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк» подало відзив на касаційну скаргу та просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження укладеного між сторонами договору депозитного вкладу. Надана ним копія ощадної книжки підтверджує, що рахунок № НОМЕР_1 є компенсаційним.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

23 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 401 ЦПК України передбачено, що попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Частиною першою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частин першої та третьої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судами попередніх інстанцій установлено, що наданій позивачем ощадній книжці зазначено вид вкладу - компенсаційний 97, дата - 13 квітня 1997 рік, сума - 11 701 грн 20 коп.

З урахуванням наведеного суди дійшли правильного висновку, що позивачеві було відкрито компенсаційний рахунок № НОМЕР_1 за вкладом, відкритим позивачеві в Ощадбанку колишнього СРСР.

Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02 січня 1992 року, регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», статтею 1 якого встановлені зобов'язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до

02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України.

Відповідно до статті 2 Закону держава зобов'язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

Установи Ощадного банку України на виконання вимог статті 5 Закону провели одноразову індексацію вкладів громадян і на проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, видали вкладникам ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету.

Суми, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання до Ощадного банку України не вносились, зазначені суми держава планує виплатити поступово як компенсаційні втрати від знецінення заощаджень на виконання статті 1 Закону.

У Законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Відповідно до статті 7 Закону заощадження підлягають поверненню поетапно, залежно від суми вкладу у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Перелік груп вкладників і порядок проведення виплат проіндексованих грошових заощаджень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» не передбачено статті видатків для проведення компенсаційних виплат.

За наведених обставин та недоведеності позивачем своїх позовних вимог в частині укладення ним з відповідачем 13 квітня 1997 року договору банківського вкладу, суд першої та апеляційної інстанції дійшли обгрунтованого висновку, що між сторонами не виникли правовідносини з договору банківського вкладу.

Установивши при розгляді справи, що наявні в матеріалах справи докази дають підстави для висновку, що рахунок від 13 квітня 1997 року відкритий на ім'я позивача є компенсаційним, за вкладом, відкритим позивачем у Ощадбанку колишнього СРСР, за яким Державний ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень у межах передбачених для таких виплат Державним бюджетом України, яким у 2016-2017 роках не було перебачено окремої статті видатків для проведення компенсаційних виплат вкладникам Ощадбанку колишнього СРСР, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо їх законності та обгрунтованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області

від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник