АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» липня 2018 року

м. Харків

справа № 642/5937/17-ц

провадження № 22ц/790/3633/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 січня 2018 року в складі судді Євтіфієва В.М.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання права на відшкодування належних сум, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 05 травня 2016 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-032-000002664. На виконання договору відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1. В подальшому поточний рахунок використовувався для поповнення та зняття готівкових коштів через касу банку для безготівкових зарахувань та повернення коштів.

Так, 05 травня 2016 року згідно квитанції № 622479 вона внесла на поточний рахунок грошові кошти в розмірі 50000,00 грн.

Зазначила, що між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» також укладено договір позики, відповідно до умов якого кошти надаються нею позичальнику в тимчасове користування за плату, а товариство зобов'язався повернути отримані кошти в зазначений строк на рахунок в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» та сплатити за період користування відповідні проценти. Пунктом 5.4.3 договору передбачено право позичальника достроково повернути кошти з власної ініціативи на зазначений вище поточний рахунок.

На виконання цих договорів 19 травня 2016 року на цей поточний рахунок перераховано від товариства кошти на загальну суму 50000,00 грн.

12 липня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1213 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський».

У зв'язку з чим грошові кошти в розмірі 50000,00 грн. нею не отримано.

Просила визнати її право на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду за рахунком № НОМЕР_1 у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» на суму 50000,00 грн.; скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», що оформлено наказом № 42/2 від 01 червня 2016 року «Про затвердження висновків комісії по перевірці правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, з виконання 19 травня 2016 року платіжних доручень Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів в сумі 50000,00 грн. на рахунок № НОМЕР_1, що відкритий 05 травня 2016 року за договором банківського рахунка «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-032-000002664; зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення рахунку № НОМЕР_1 на суму 50000,00 грн., що належить їй до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено, визнано право ОСОБА_1 на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду за рахунком № НОМЕР_1 у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» на суму 50000,00 грн.; скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», що оформлено наказом № 42/2 від 01 червня 2016 року «Про затвердження висновків комісії по перевірці правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, з виконання 19 травня 2016 року платіжних доручень Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів в сумі 50000,00 грн. на рахунок № НОМЕР_1, що відкритий 05 травня 2016 року за договором банківського рахунка «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-032-000002664; зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення рахунку № НОМЕР_1 на суму 50000,00 грн., що належить ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року в задоволенні заяви Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про перегляд заочного рішення - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення скасувати, закрити провадження у справі та вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що розгляд даної справи повинен проводитися в порядку адміністративного судочинства.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» необхідно задовольнити, провадження у справі - закрити.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що гарантії за вкладом позивача, які передбачені чинним законодавством відповідачем не дотримано, тому позов підлягає задоволенню, і розглядається в порядку цивільного судочинства.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено договір № 980-032-000002664 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)», відповідно до умов якого банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов'язався оплачувати послуги банку.

05 травня 2016 року, згідно квитанції № 622479, ОСОБА_1 на свій поточний рахунок у банку внесла готівку на суму 50000,00 грн.

05 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ОСОБА_1 укладено договір № 980-032-000233026, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала товариству у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а товариство зобов'язався повернути кошти та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором на рахунок № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський».

19 травня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» здійснено переказ коштів на рахунок ОСОБА_1 в сумі 50000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-032-000233026 від 05 травня 2016 року».

З 23 травня 2016 року в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» запроваджено тимчасову адміністрацію.

12 липня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1213 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський».

Листом Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» від 25 січня 2017 року № ЗГ1/13086 повідомив ОСОБА_1 про те, що переказ коштів (транзакція), здійснена Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року в сумі 50000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-032-000233026 від 05 травня 2016 року» на рахунок № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 є нікчемним.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

В обсязі конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, що виникли між позивачем, Фондом та уповноваженою особою Фонду, визначення яких залежить від з'ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов'язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.

Як вбачається з змісту позову ОСОБА_1 просила визнати її право на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду за рахунком № НОМЕР_1 у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» на суму 50000,00 грн.; скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», що оформлено наказом № 42/2 від 01 червня 2016 року «Про затвердження висновків комісії по перевірці правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, з виконання 19 травня 2016 року платіжних доручень Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів в сумі 50000,00 грн. на рахунок № НОМЕР_1, що відкритий 05 травня 2016 року за договором банківського рахунка «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-032-000002664; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення рахунку № НОМЕР_1 на суму 50000,00 грн., що належить ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Таким чином, позовні вимоги стосуються неправомірних, на думку позивача, дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів.

Статтею 6 КАС України в редакції, чинній на час прийняття рішень встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України в редакції, чинній на час прийняття рішень справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України в редакції, чинній на час прийняття рішень суб'єктом владних повноважень є, зокрема, будь-який суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Частинами 1 та 2 статті 17 КАС України в редакції, чинній на час прийняття рішень передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на: правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій; публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Законом № 4452-VI в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною 2 статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.

Крім того, відповідно до статті 6 Закону № 4452-VI Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

За змістом пункту 17 частини 1 статті 2 цього Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За приписами частини 1 статті 54 Закону № 4452-VI, рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним Банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб'єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Нормами Закону № 2343-XII визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом і застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

У частині 3 статті 2 цього Закону встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

З аналізу норм законодавства, яке регулює питання ліквідації боржників через їх неплатоспроможність, випливає, що в будь-якому разі учасником спору в процесі ліквідації певного суб'єкта є цей суб'єкт, тобто боржник.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2343-ХІІ учасники у справі про банкрутство - це сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство. Всі перелічені особи в той чи інший спосіб є учасниками певних правовідносин, у яких бере участь безпосередньо боржник.

Разом з тим правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону № 4452-VI вирішує виключно Фонд.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Отже правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов'язків для банку.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку, тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг відшкодування вкладникам.

Наведене свідчить про те, що спір щодо права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв'язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини 2 статті 4 Закону № 4452-VI).

Отже, справа підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року при розгляді справи № 820/11591/15.

Частиною 1 статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Виходячи з того, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, судове рішення необхідно визнати нечинним, а провадження у справі - закрити.

У разі закриття провадження у справі, відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.4 ч.1 ст.374, ст.377, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 січня 2018 року - визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання права на відшкодування належних сум, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби в Основ'янському районі міста Харкова повернути Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» 1057,20 грн., сплачених 18 травня 2018 року за платіжним дорученням № 15 (#) ПАТ «Банк Михайлівський» та 1822,80 грн., сплачених 15 червня 2018 року за платіжним дорученням № 12 (#) ПАТ «Банк Михайлівський» на розрахунковий рахунок 0011, Одержувач: УДКСУ в Основ'янському районі м. Харкова, Код ОКПО: 37999628, МФО банку: 851011, банк: ГУ ДКСУ у Харківській області.

Вилучити з матеріалів справи і повернути Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» оригінали вказаних платіжних доручень (а.с.112, 145), долучити до матеріалів справи їх копії.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 03 липня 2018 року.