Справа № 428/5424/18
Провадження №2/428/817/2018
04 липня 2018 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
секретаря Чумак Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є власником спірної квартири, в якій зареєстрована відповідач ОСОБА_2 З липня 2014 року відповідач не мешкає в спірній квартирі, добровільно з реєстраційного обліку не знімається, переїхала на постійне місце проживання до іншого житла. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує його права та інтереси як власника, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористалася.
04.07.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником спірної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.07.2002 року та копією реєстраційного напису Сєвєродонецького міського БТІ від 11.09.2002 року.
Згідно з копією акту КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 04.10.2016 року за адресою: АДРЕСА_1, ніхто не мешкає, крім ОСОБА_1 з 2014 року по теперішній час.
Згідно з копією акту КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 27.04.2018 року №631 за адресою: АДРЕСА_1, ніхто не мешкає, крім ОСОБА_1 з 2016 року по теперішній час.
Проте відповідач відмовилась добровільно знятись з реєстраційного обліку і повідомила про те, що винаймає інше житло, що підтверджується копією листа відповідача від 30.03.2018 року
Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
При цьому суд враховує розяснення, надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, в сукупності з доказами по справі, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірному житловому приміщенні без поважних причин з 2014 року, вона має інше місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначене підтверджується копіями актів, згідно з якими в спірній квартирі, крім позивача, ніхто не мешкає з 2014 року, та поштовою кореспонденцією, згідно з якою листування з відповідачем здійснюється не за місцем її реєстрації в м. Сєвєродонецьку Луганської області, а с. Кропивня Хорошівського району Житомирської області. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає в спірній квартирі за власним бажанням та без поважних причин, вона не ставиться до спірного житла як до постійного місця проживання, з 2014 року мешкає в іншому місці, що має наслідком визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою.
З урахуванням вищевикладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280-283, 288-289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. І. Кордюкова