Справа № 572/1402/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Позивач звернувся з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2, який розірвано 27 червня 2006 року, від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_3, який мешкає з позивачем. Відповідач з дитиною не проживає, ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання і утримання дитини, з дитиною вільний час не проводить, здоров'ям сина не цікавиться, матеріально не утримує, місцезнаходження відповідача не відоме, син з батьком взагалі не знайомий.
Позивач в судове засідання не з'явилась, надав суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність, заявлені вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав.
Представники третіх осіб : служба у справах дітей Сарненської РДА та служба у справах дітей Корецької РДА у Рівненській області надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність та врахувати підготовлені висновки і матеріали надані до суду щодо позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Цепцевичі, Сарненського району Рівненської області, його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.07.2003 року виданого Тутовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області (актовий запис 94).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Корецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненської області від 27 червня 2006 року (актовий запис 48) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
З характеристики та довідки наданими Тутовицькою сільською радою щодо ОСОБА_2 вбачається, що останній за місцем прописки не проживає понад 8 років, месце його знаходження чи перебування не відоме, жодною інформацією сільська рада не володіє.
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 комісією ССД Корецької РДА від 07.07.2017, зазначено, що умови для проживання дітей задовільні, на належному для розвитку дитини рівні.
Відповідно до характеристики Річецької сільської ради від 16.07.2017 за № 02-35/1027 на ОСОБА_1, остання характеризується позитивно, самостійно виховує сина, будь-які зауваження до неї.
Згідно висновку Корецької РДА від 25.10.2017 року за номером 01-17/4125/17р. про доцільність позбавлення батьківських прав, як органу опіки та піклування, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 вважається за доцільне.
З долучених пояснень вбачається, що батько ОСОБА_3 сина не відвідував, не підтримував, участі ц вихованні не брав.
З пояснення самого ОСОБА_3 вбачається, що батька він ніколи не бачив, батько його не відвідував, в лице він його не знає.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує.
Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу (більше півтора року) та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання.
Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, в числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно з ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи.
В силу положень Закону і роз'яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з п.17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.
Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.
За положеннями ч. 3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Судом встановлено, що відповідач працездатна, має змогу виплачувати аліменти на утримання дитини. За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач, будучи матір'ю ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Крім того, відповідач відповідно до закону повинна нести обов'язок по утриманню дитини.
Проаналізував надані сторонами в силу ст.81 ЦПК України докази, оцінив їх у сукупності, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні своєї неповнолітньої дитини. Тому суд, визнає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні ОСОБА_3
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 640 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12, 81, 128, 131, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 157, 164, 165 Сімейного кодексу України,-
Позбавити ОСОБА_2 1981 р.н. (АДРЕСА_2) батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1).
Стягнути з ОСОБА_2 1981 р.н. (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: