Справа №490/647/18 25.06.2018
Провадження №22-ц/784/1044/18
Провадження №22-ц/784/1044/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 червня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засідання цивільну справу № 490/647/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Гуденко Ольги Андріївни у приміщенні цього суду 23 квітня 2018 року, повний текст якого складений 27 квітня 2018 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дітей,

в с т а н о в и л а :

У січні 2018 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дітей.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 11 червня 2005 р., який припинено 19 листопада 2015 р. Від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_3В, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та проживають з позивачем. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2016 р., яке змінено рішенням суду апеляційної інстанції, з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Позивач зазначала, що донька має діагноз «Аневризматичне випячування міжсерцевої перетинки», що потребує тричі на рік медикаментозного лікування, щорічного санаторного лікування та літнього оздоровлення. До того ж, за 2017 р. нею було витрачено на медикаменти за призначенням лікаря 647 грн. 15 грн. та проїзний квиток до кардіологічного центру м. Києва «Охматдит» - 360 грн. В травні 2017 р. доньці було зроблено операцію з видалення мигдалин, запалення яких провокувало погіршення показників серцевої системи, під час якої придбано ліків на 72 грн. 35 грн. Для літнього оздоровлення двох дітей витрачено кошти на проїзні квитки у сумі 587 грн. 16 коп. Крім того, під час осінньо-зимового періоду діти хворіли на ГРВІ, загалом на лікування було витрачено 596 грн. 59 коп. Також, для підготовки дітей до навчального року понесені витрати на придбання речей до школи та дитячого садочка на суму 1353 грн. 69 коп. на придбання канцтоварів, 2191 грн. на придбання взуття, 3400 грн. на придбання зимового одягу для доньки, витрачено на придбання квитків для зимового відпочинку дітей у Львові на суму 484 грн. 16 коп. З червня по грудень 2017 р. сплачено 750 грн. на оплату дитячого садочка, який відвідує син, з розрахунку 125 грн. на місяць. У цілому додаткові витрати, понесені позивачкою на утримання неповнолітніх дітей склали 10442 грн. 10 коп.

Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач на даний момент ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість, та додаткових витрат на дітей, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дітей у розмірі 5221 грн. 05 коп., що складає 1/2 вищезазначених витрат.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити позов з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Відповідач в судове засідання не зявився, просив відмовити у позові за необґрунтованістю та недоведеністю з підстав, викладених у відповіді на відзив.

Відзив мотивовано тим, що за рахунок виплачених ним аліментів позивач мала достатньо коштів для забезпечення усіх потреб дітей, надані позивачем докази щодо додаткових витрат на утримання дітей є сумнівними та суперечливими, слід при вирішенні спору врахувати його майновий стан (необхідність винаймати житло, втрата роботи) та сімейний стан (народження дитини, перебування його дружини у відпустці по догляду за дитиною).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2018 р. позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 838 грн. 04 коп. додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей та 704 грн. судового збору на користь держави.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено розмір додаткових витрат на утримання спільних з відповідачем дітей у розмірі 1672 грн. 08 коп., а батьки мають понести ці витрати у рівних частках.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дав оцінки належності доказів витрат на лікування дітей, а саме що відсутні докази лікарських призначень та їх обґрунтованості, а також його майнового та сімейного стану (наявності інших утриманців).

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду без змін.

Відзив мотивований тим, що відповідач ухилявся від виконання рішення суду про стягнення аліментів, безпідставно оспорює діагнози, виставлені лікарями доньці, не виконує обовязки щодо утримання та виховання дітей, тоді як вимоги позову є обґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2005 р., який розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 р., і є батьками доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 листопада 2016 р. змінено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2016 р.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, 08 листопада 2011 р., народження аліменти в розмірі 1/3 частини доходу щомісячно, але не менше за 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили до досягнення повноліття.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що у звязку із хворобами дітей, необхідністю їх оздоровлення та навчання понесла додаткові витрати, розмір яких становить 10 442 грн. 10 коп.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ст. 264 ЦПК України).

Таким вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 р., суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається вказаною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з хворобою.

Наявність таких додаткових витрат з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

З урахуванням таких положень закону, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен встановити, чи доведені ці витрати, їх обсяг та враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Суд, вирішуючи спір, вважав доведеним наявність додаткових витрат, які позивач вже понесла, викликаних особливими обставинами - у звязку з хронічною хворобою дочки та її лікуванням, а також лікування обох дітей від ГРВІ, а також розмір таких витрат -10 442 грн. 10 коп.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

В силу положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З 2014 року ОСОБА_3 встановлено діагноз «аневризматичне випячування міжпередсердної перегородки (без прорива)», рекомендовано антибіотикотерапія при супутніх запальних процесах , санація хронічних вогнищ інфекції.Діагнох підтверджено консультативним висновком Державної установи Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії від 22 квітня 2017 р. , для поїздки в м. Київ позивачкою було витрачено на придбання автобусного квитка 360 грн.

В березні 2017 року на лікування доньки позивачем придбано медикаментів на суму 647,15 грн. (що підтверджується копією чеку ТОВ «Фарматон», що відповідають призначенням лікаря (а.с 17)).

Також в період 17-24 травня 2017 року ОСОБА_3 проходила стаціонарне лікування в Миколаївській обласній дитячий клінічній лікарні, де під час лікування позивачем на придбання ліків витрачено 72,35 грн., що підтверджується виписками з медичною картки стаціонарного хворого та лікарськими призначеннями (а.с. 18-19).

Суд обґрунтовано, виходячи з наданих позивачем медичних документів, проїзного документа, вважав доведеним розмір додаткових витрат на лікування дочки, які викликані особливими потребами дитини.

За такого доводи апеляційної скарги про їх недоведеність є безпідставними, оскільки потреба у вказаних витратах була обумовлена необхідністю лікування дитини на підставі виставленого лікарями діагнозу та призначень.

В той же час суд, стягуючи як додаткові витрати вартість придбаних позивачем ліків за вересень-грудень на суму 596 грн. 59 коп. не звернув уваги на те, що позивачем надано лише чеки щодо їх придбання (а.с. 25), але не надано підтверджень, що ці ліки потребували діти сторін, а саме - відсутні докази на підтвердження хвороби дітей у цей період та лікарські призначення вказаних у чеках ліків.

Тому колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги в частині недоведеності витрат позивача в сумі 596 грн. 59 коп.

Таким чином, розподілу між сторонами підлягають додаткові витрати на суму 719 грн. 50 коп. (647,15+72,35).

Для визначення розміру додаткових витрат, які слід покласти на відповідача, колегія суддів враховує наступні обставини щодо майнового та сімейного стану сторін.

Згідно довідки державного виконавця, заборгованість відповідача по сплаті аліментів за 2017 рік становить 15 902,31 грн. Частково, у розмірі 4347 грн., заборгованість сплачена в березні 2018 року. Несплата відповідачем тривалий час аліментів на утримання дітей ставили позивача та дітей у скрутний матеріальний стан та спонукало позивача у період несплати аліментів самостійно утримувати дітей.

Відповідач, крім спільних з позивачем дітей має інших утриманців: сина від іншого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_5, та дружину, яка у звязку із доглядом за дитиною віком до трьох років також потребує утримання.

Заробітна плата ОСОБА_1 складає 10 800 грн. (а.с. 47).

Виходячи з визначеного судом розміру додаткових витрат на дітей, який є доведеним, і не є значним, майнового та сімейного стану сторін, колегія суддів вважає за можливе покласти на відповідача обовязок з компенсації позивачеві ? частини понесених нею додаткових витрат, що становить 359 грн. 75 коп. (719 грн. 50 коп. : 2).

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги, що заробітна плата відповідача після утримання аліментів на дітей менше за прожитковий мінімум, встановлений в Україні.

Так, згідно із наданим ОСОБА_1 розрахунковим листом за березень 2017 р. (а.с. 47), його оклад становить 10 800 грн., утримані аліменти 4 347 грн. Сума, що залишається після утримання податків, обовязкових платежів та аліментів становить 4326 грн., що перевищує встановлений в Україні прожитковий мінімум на березень 2017 р. (1 600 грн.). Також слід зауважити, що розмір стягнення по аліментам у березні зумовлений неправомірними діями відповідача наявною заборгованістю.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Таким чином, законом обмежені повноваження суду апеляційної інстанції щодо прийняття нових доказів.

Колегією суддів не прийняті і повернуті надані сторонами до суду апеляційної інстанції докази.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційним судом повернути наступні документи, подані ними до суду апеляційної інстанції: заява ОСОБА_2 на імя начальника служби у справах дітей та відповідь на звернення від 07 травня 2018 р., скарга начальнику Управління охорони здоровя Миколаївської області, відповідь на скаргу, відповідь від 11 травня 2018 р. заява від ОСОБА_2 прокурору Миколаївської області, заява ОСОБА_1 до начальника служби у справах дітей, довідка про заробітну плату, довідки з Миколаївського муніципального колегіуму, скріншоти СМС-повідомлень, фотокопії медичних карток, оскільки позивачем та відповідачем не надано доказів поважності причин неподання вказаних доказів до суду першої інстанції.

Також колегією суддів повернуто ОСОБА_2 надані нею до відзиву на апеляційну скаргу консультативний висновок від 03 червня 2016 р., ехографічне обстеження, виписка № 5849/918 ЦПСМД №5, виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 6516, оскільки вказані документи вже є в матеріалах справи, а законодавством не передбачено їх повторне долучення до справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції помилково вважав встановленими обставини які не були доведені, рішення суду в частині визначення розміру стягнутих з відповідача додаткових витрат на дітей в силу положень п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2018 року в частині визначення розміру додаткових витрат на дітей змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 359 (триста пятдесят девять) грн. 75 коп. додаткових витрат на дітей.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_6

_______________________________________________________

Повний текст постанови суду виготовлений 25 червня 2018 року