АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/18193/17

Апеляційне провадження 22-ц/796/4833/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника ОСОБА_4, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

у/н справи 753/18193/17 № а/п 22-ц/796/4833/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3, в якому просила стягнути солідарно з останніх на свою користь грошову компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 241 339, 72 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 03.02.2017 року в м. Києві сталася ДТП, за участю автомобіля (евакуатор) «ТАТА», д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля «КІА», д.н. НОМЕР_4, власником якого є вона, під керуваннямОСОБА_8, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29.03.2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні даного ДТП. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ТАТА» була застрахована в AT «Просто-Страхування» згідно договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно зі звітом № 16/17 від 01.03.2017 року про оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб'єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого власнику автомобілю «КІА» становить 341 339, 72 грн. Страхова компанія відшкодувала їй, як власнику автомобіля 100 000 грн, а різниця між фактичними розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) підлягає стягненню у солідарному порядку з відповідачів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.04.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 241 339, 72 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. В частині вимог до ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1, через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову. В іншій частині рішення залишити без змін. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що на момент ДТП ОСОБА_7 виконував свої трудові (службові) обов'язки та керував автомобілем, який належить ОСОБА_3.09.10.2016 AT «Просто -страхування» та ТОВ «ФІДЕМ ТРЕЙДІНГ ЛТД» уклали договір DVHVD № 1606104 добровільного страхування цивільно-правової відповідальності.Згідно з договором АК/5025971 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальником є власник евакуатора «ТАТА», д.н. НОМЕР_2, тобто ОСОБА_3. Стаття1187 ЦК України містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Розгляд справи просить провести за його відсутності. Зазначає, що позивачем не надано доказів, що ОСОБА_2 на час ДТП перебував з ним у трудових відносинах. Він надав договір оренди транспортного засобу з ТОВ «Фідем Трейдінг ЛТД», який підтверджує, що він на момент настання ДТП ним не використовувався у господарській діяльності. Крім того, договір страхування № АК/5025971 ОСОБА_3 ніколи не укладався та він не є стороною цього договору. Твердження позивача про те, що відповідальність за пошкодження майна лежить на номінальному власнику майна, який ним не користується, який не приймав участь у ДТП та який передав транспортний засіб у строкове платне користування іншій особі ґрунтуються на припущеннях. Причинний же зв'язок між передачею транспортного засобу в оренду та фактом завдання матеріальної шкоди потерпілому відсутній.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подавав та у судове засідання не з`явився.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.02.2017 року в м. Києві сталася ДТП, за участю автомобіля (евакуатор) «ТАТА», д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля «КІА», д.н. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_8, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «КІА», д.н. НОМЕР_4 належить ОСОБА_1.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29.03.2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні даного ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_3, була застрахована в AT «Просто-Страхування» згідно договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності № 1606104 .

Згідно зі звітом № 16/17 від 01.03.2017 року про оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб'єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «КІА», д.н. НОМЕР_4, визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 341 339, 72 грн., частину з яких - 100 000 грн позивачу відшкодувала АТ «Просто- Страхування».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відмовляючи в частині вимог до ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для стягнення матеріальних збитків з ОСОБА_3 відсутні.

Рішення суду в частині задоволення позову до ОСОБА_2 не оскаржується, а відтак у апеляційному порядку не перевіряється.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення завданих збитків у солідарному порядку з ОСОБА_3 виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За обставинами справи встановлено, що шкода, завдана позивачці внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а саме автомобіля (евакуатор) «ТАТА», д.н. НОМЕР_1 та автомобіля «КІА», д.н. НОМЕР_4.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Оскільки шкода завдана з вини ОСОБА_2, який на час ДТП був належним володільцем автомобіля (евакуатор) «ТАТА», д.н. НОМЕР_1, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідальність за вчинення такої шкоди понад суму, яка не охоплюється страховою виплатою, лежить на особі, яка завдала цю шкоду.

За ч. 4 ст. 1187 ЦК України солідарна відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки можлива лише у тому випадку, якщо особа, з вини якої сталася ДТП неправомірно заволоділа транспортним засобом та такому неправомірному заволодінню транспортним засобом сприяла недбалість її власника.

За наданими сторонами доказами не встановлено, що ОСОБА_2 неправомірно заволодів цим автомобілем та такому неправомірному заволодінню сприяла недбалість ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Будь - яких доказів про те, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Доводи представника позивача про те, що зазначена обставина підтверджується постановою про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності ґрунтуються на припущеннях, оскільки у цій постанові не зазначено де саме ОСОБА_2 працює.

Та обставина, що ОСОБА_3 є власником автомобіля (евакуатор) «ТАТА», д.н. НОМЕР_1 сама по собі не свідчить про наявність правових підстав для солідарної відповідальності власника автомобіля з особою, яка на відповідній правовій підставі керувала цим транспортним засобом та завдала шкоду.

Як вказувалося вище шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Такою винною особою є ОСОБА_2. ОСОБА_3 не був учасником ДТП, а відтак правові підстави для покладення на нього відповідальності за спричинену шкоду відсутні.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 20.06.2018 року.

Головуючий

Судді