ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 127/14658/14-ц

провадження № 61-2599св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником ОСОБА_6, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року, ухвалене у складі судді Іщук Т. П., та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 листопада 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом, уточненим у березні 2016 року, до ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди, усунення перешкод у користуванні власністю.

В обґрунтування позову зазначив, що він та відповідач є власниками суміжних земельних ділянок із розташованими на них будинками з господарськими будівлями і спорудами. ОСОБА_5 біля межі його ділянки побудував двоповерховий будинок, дах якого не обладнав снігоутримувачами і ринвами для відведення атмосферних опадів.

Позивач зазначає, що у зв'язку з регулярним сходженням снігу і стіканням атмосферних опадів з покрівлі даху будинку відповідача, його літня кухня і сарай зазнали пошкоджень, а саме: покрівля сараю провалилася, на несучих стінах літньої кухні з'явилися тріщини.

Оскільки ОСОБА_5 в добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду відмовляється, позивач просить стягнути у відшкодування завданої в результаті пошкодження належного йому майна майнової шкоди 35 466 гривень, у відшкодування моральної шкоди - 1 000 гривень. З метою припинення подальшого руйнування свого майна також просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов'язання відповідача за власний рахунок обладнати дах належного йому будинку снігоутримувачами і ринвами для водовідведення атмосферних опадів на земельну ділянку відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнено зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 8 739 гривень та 300 гривень у відшкодування моральної. Усунено ОСОБА_4 перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов'язання ОСОБА_7 за власний рахунок облаштувати на даху житлового будинку АДРЕСА_7 зі сторони, що межує з домоволодінням АДРЕСА_11, снігоутримувачі та жолоб для водовідведення атмосферних опадів у напрямку земельної ділянки по вулиці АДРЕСА_8 Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що належні позивачу літня кухня і сарай зазнали пошкоджень у зв'язку зі сходженням снігу та регулярним стіканням атмосферних опадів з даху належного відповідачу будинку, тому ОСОБА_5 зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_4 заподіяну пошкодженням його майна майнову і моральну шкоду, а також здійснити заходи щодо упередження подальшого пошкодження майна позивача шляхом влаштування на даху свого будинку необхідних для цього конструкцій.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 1 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про заподіяння шкоди майну позивача у зв'язку з порушенням відповідачем вимог державних будівельних норм щодо облаштування будинку конструкціями, які запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель на сусідні ділянки, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.

У листопаді 2016 року ОСОБА_5, діючи через свого представника ОСОБА_6, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. Суди, на його думку, не надали належної оцінки поясненням експерта і спеціаліста, які проводили експертизу щодо з'ясування дійсних причин пошкодження належної ОСОБА_4 літньої кухні і сараю, та пояснили, що атмосферні опади могли бути лише однією із причин пошкодження цього майна на рівні із його зношеністю. Послався на те, що вказаний у висновку експертизи розмір відшкодування шкоди є вартістю повного відновлення об'єктів нерухомості, а не розміром завданих збитків, точну суму яких експерти встановити не змогли.

Суди попередніх інстанції помилково обґрунтували рішення про часткове задоволення позову посиланням на висновок судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 30 грудня 2015 року, так як він не підтверджує вину заявника у пошкодженні майна позивача, не містить відомостей про точний обсяг заподіяної шкоди і вартість відновлювального ремонту по кожному з пошкоджень, а також суперечить іншому наявному у справі висновку будівельно-технічної експертизи.

Заявник зазначає, що суд першої інстанції визначив розмір відшкодування шкоди без жодного обґрунтування чи посилання на докази, а суд апеляційної інстанції допущені судом першої інстанції порушення не усунув, натомість зазначив про те, що відшкодування шкоди у такому розмірі відповідатиме засадам справедливості.

Вважає, що пошкодження належної ОСОБА_4 літньої кухні і сараю є наслідком спливу строку їх експлуатації і недбалості при будівництві, зокрема, відсутності вимощення біля фундаменту кухні, відсутності фундаменту у сараю, будівництва з недовговічних матеріалів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі. Зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

У січні 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про пошкодження його майна у зв'язку з недотриманням відповідачем вимог державних будівельних норм при реконструкції свого будинку. При визначенні розміру відшкодування шкоди суд виходив лише з вартості відновлювального ремонту покрівлі пошкоджених будівель, він з цими розрахунками погодився, тому у відшкодування шкоди стягнено 8 739 гривень, а не вказану у висновку експерта повну суму у розмірі 35 566 гривень.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0819 га по АДРЕСА_9 цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 жовтня 1999 року ОСОБА_4 одержав у спадщину 2/5 частки будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_9 які складаються із: будинку «А» з прибудовою, колодязю «К», хліва «В», «В1», льоха «п/В1», сіней «б» та льоха «п/Б». Самовільно зведені будівлі: прибудова «А2», вбиральня «Є», навіс «в1», літня кухня «Б» до свідоцтва не включені.

Відповідно до договору дарування частини будинку від 27 вересня 2004 року ОСОБА_4 набув у власність 3/5 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованих за тією ж адресою, які складаються із: житлового будинку «А», прибудови «А1», сіней «б», погрібу «п/Б», «п/В1», сараїв «В», «В1», криниці «К» та самовільно зведених прибудов «А2», літньої кухні «Б», вбиральні «Е» та гаража «З».

Відповідно до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 22 листопада 2012 року, вважаються закінченими будівництвом та готовими до експлуатації наступні об'єкти по вулиці АДРЕСА_6 прибудова «А2», «А3», тамбур «а», літня кухня «Б», убиральня «Е», сарай «К», гараж «З».

27 грудня 2012 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у цілому.

З технічного паспорта на будинок, виготовленого станом на 23 листопада 2011 року, суди встановили, що на земельній ділянці розташований сарай «В», який включений до переліку належних ОСОБА_4 споруд.

Відповідно до договору довічного утримання від 10 квітня 2000 року ОСОБА_5 належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями по вулиці АДРЕСА_8 На земельній ділянці площею 500 кв.м. знаходиться будинок з прибудовою житловою площею 31,1 кв. м. літ. «А», хлів літ. «Б», льох літ. «п», вбиральня літ «У».

Відповідно до технічного паспорта на цей житловий будинок, виготовленого станом на 21 травня 1999 року, житловий будинок літ. «А» має один поверх. Матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок по вулиці АДРЕСА_10 не містять документів, що свідчать про проведення реконструкції чи переобладнання цього житлового будинку.

Судами також встановлено і це визнається відповідачем, що ним проведена реконструкція житлового будинку з добудовою другого поверху, що також підтверджується фотофіксацією, яка здійснювалася при проведенні судової експертизи.

За зверненням ОСОБА_4 співробітниками квартального комітету «Надія» 28 січня 2013 року, 3 лютого 2013 року і 14 лютого 2013 року здійснювалося візуальне обстеження належних сторонам будинків з господарським будівлями і спорудами.

З актів обстеження, складених співробітниками квартального комітету «Надія» при візуальному обстеженні, судами встановлено, що сніг, який зійшов з даху двоповерхового будинку ОСОБА_5, знаходиться впритул до літньої кухні ОСОБА_4 на рівні від землі 0,7 метра і лежить на стіні кухні; на двоповерховому будинку по вулиці АДРЕСА_10 відсутні ринви та утримувачі опадів.

При останньому обстеженні виявлено пошкодження шиферу на належній позивачу тимчасовій споруді (сараї), які при попередньому обстеженні (3 лютого 2013 року) були відсутні.

З акта комісійного обстеження господарських споруд по АДРЕСА_9 затвердженого директором Департаменту архітектури, містобудування та кадастру міської ради 14 червня 2013 року, суди встановили, що ОСОБА_5 не влаштував снігоутримувачі та жолоби для водовідведення атмосферних опадів, внаслідок чого відбувалось стікання з покрівлі будинку АДРЕСА_2 атмосферних опадів на господарські споруди, розташовані на земельній ділянці позивача; також встановлено факт пошкодження сараю і літньої кухні (проламана покрівля сараю та тріщини в несучих стінах літньої кухні).

Згідно з висновками судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 30 грудня 2015 року № ОС-179, проведеної відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 7 жовтня 2014 року, літня кухня літ. «Б» має такі пошкодження: відшарування зовнішньої штукатурки стін, вертикальні та похилі тріщини, місцями наскрізь, пошкодження місцями азбестоцементних хвилястих листів на покрівлі, відсутнє вимощення біля будівлі літньої кухні зі сторони паркану. Сарай літ. «В» має наступні пошкодження: стійки каркасу втратили вертикальність, балки покриття проламані, зміщені від свого горизонтального проектного положення, зірвані з опорних обв'язочних балок, знаходяться в аварійному стані, обшивка стін місцями не закріплена до стійок сараю, кріплення дерев'яного накату до балок покриття зруйноване, накат деформований, зволожений, покриття з руберойду зруйноване.

Суди попередніх інстанцій оцінили показання експерта ОСОБА_8, яка надала висновок судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 30 грудня 2015 року № ОС-179, і показання спеціаліста-інженера ОСОБА_9, залученої до проведення цієї експертизи, і встановили, що пошкодження належних ОСОБА_4 кухні і сараю спричинені спаданням атмосферних опадів, зокрема і снігу, адже 2/3 споруд позивача перебувають у так званій «зоні снігового мішка». Для міста Вінниці визначена норма в 140 кг на 1 м.кв. снігового покрову, натомість для об'єктів, які перебувають у «зоні снігового мішка» такий показник зростає в три рази. Відсутність вимощення навколо літньої кухні призвело до ослаблення фундаменту та спричинило появу тріщин в стінах будівлі. Одночасно, таке ослаблення фундаменту могло бути меншим за наявності більшої відстані між сусідніми будівлями, адже опади мали б більшу площу для поглинання у землю. Для дерев'яних будівель (у даному випадку сараю) 4 категорії термін експлуатації становить 50 років. При огляді сараю встановлено явний залповий викид снігу, адже у разі поступового накопичення опадів руйнування почалося б із пошкодження стойок, натомість вони не є пошкодженими.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільне законодавство у деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладається обов'язок доведення відсутності його вини у заподіянні шкоди позивачу.

Так, шкода, завдана особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про основи містобудування» будівельні норми, державні стандарти, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів з урахуванням соціальних, природно-кліматичних, гідрогеологічних, екологічних та інших умов і спрямовані на забезпечення формування повноцінного життєвого середовища та якнайкращих умов життєдіяльності людини. Будівельні норми, державні стандарти, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об'єктів містобудування розробляються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» будівництво повинно здійснюватися з урахуванням вимог містобудівної документації і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

У пункті 3.25* Державних будівельних норм &q?ь ;Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень&q? п;, затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44, зазначено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Згідно зі статтями 16, 22 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема і втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суди попередніх інстанцій, встановивши з поданих сторонами доказів, що ОСОБА_5 не облаштував дах свого будинку снігоутримувачами і ринвами для відведення атмосферних опадів, що призводить до сходження снігу і стікання дощу на покрівлю літньої кухні і сараю позивача, правильно застосували положення статей 1166, 1192 ЦК України і обґрунтовано стягнули з відповідача у відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_4 у результаті пошкодження його майна, 8 739 гривень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки ОСОБА_5 відмовляється у добровільному порядку відшкодувати завдану позивачу шкоду і встановити на даху будинку конструкції, необхідні для утримання снігу і відведення атмосферних опадів, з метою припинення подальшого пошкодження майна ОСОБА_4 суди попередніх інстанцій обґрунтовано стягнули на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 300 гривень, що відповідає вимогам розумності і справедливості.

Згідно зі статтями 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. (статті 318, 319 ЦК України)

Статтею 391 ЦК України закріплено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановивши, що при реконструкції будинку ОСОБА_5 не облаштував його дах утримувачами снігу і жолобами, що запобігатимуть потраплянню атмосферних опадів з покрівлі на територію суміжної ділянки, і такі порушення будівельних норм призводять до поступового руйнування майна позивача, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про зобов'язання ОСОБА_7 за власний рахунок облаштувати на даху житлового будинку АДРЕСА_7 зі сторони, що межує з домоволодінням АДРЕСА_11, снігоутримувачі та жолоб для водовідведення атмосферних опадів в сторону своєї земельної ділянки.

Касаційний суд відхиляє доводи заявника про недоведеність факту пошкодження літньої кухні і сараю позивача внаслідок сходження снігу і стікання опадів з даху його будинку.

Статтею 60 ЦПК України у редакції Кодексу на час ухвалення судових рішень судами попередніх інстанцій визначалося, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 212 ЦПК України у редакції Кодексу на час ухвалення судових рішень судами попередніх інстанцій суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, оцінивши у сукупності і взаємозв'язку подані ОСОБА_4 докази, висновок проведеної на підставі ухвали суду будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, пояснення експерта ОСОБА_8 і спеціаліста ОСОБА_9, обґрунтовано зазначив, що сходження снігу і стікання атмосферних опадів з даху будинку ОСОБА_5 призводить до руйнування і пошкодження літньої кухні і сараю ОСОБА_4

Заявником ОСОБА_5 жодних доказів на спростування цих обставин не надано. Клопотання по призначення будівельно-технічної експертизи із уточненим переліком винесених на її вирішення питань, подане відповідачем, залишено без розгляду за заявою його представника.

За таких обставин касаційний суд вважає безпідставними доводи заявника про те, що пошкодження літньої кухні і сараю відбулися не у зв'язку зі стіканням опадів з даху його будинку, а у зв'язку з їх зношеністю, спливом строку експлуатації і допущеними при будівництві порушеннями, оскільки такі доводи не підтверджені доказами і ґрунтуються виключно на поясненнях відповідача.

Посилання ОСОБА_5 на те, що у випадку належного будівництва пошкоджених об'єктів вони б не зазнали таких пошкоджень, відхиляються касаційним судом, оскільки судами попередніх інстанцій з поданих позивачем доказів встановлено, що значний вплив на руйнування літньої кухні і сараю має саме сходження снігу і стікання атмосферних опадів з даху будинку ОСОБА_5

Здійснюючи реконструкцію будинку, розташованого у безпосередній близькості від належних ОСОБА_4 будівель, заявник зобов'язаний врахувати вимоги будівельних норм і забезпечити влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжної ділянки.

Не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій посилання заявника на необґрунтованість розміру стягненого судом грошового відшкодування, оскільки при його визначенні суд першої інстанції виходив із вартості відновлювального ремонту тих елементів будівель, які були пошкоджені саме у зв'язку зі стіканням на них атмосферних опадів і сходження снігу. У зв'язку з тим, що пошкодження будівель частково відбулося з вини позивача, який розмістив їх з порушенням встановлених будівельними нормами відстаней від інших будинків, та враховуючи їх значний знос, суд першої інстанції дійшов висновку про пропорційне зменшення суми відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції стягнув з відповідача відшкодування заподіяної майнової шкоди у межах визначеної висновком експертизи вартості відновлювально-будівельних робіт, зменшивши його з урахуванням фактичних обставин справи, і з такою сумою відшкодування позивач погодився, тому доводи касаційної скарги у цій частині є безпідставними.

Твердження заявника про те, що строк експлуатації літньої кухні і сараю сплив, не є підставою для відмови у задоволенні вимог позову про відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну, оскільки ці приміщення фактично існують і використовуються за призначенням.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, але відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку касаційний суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання.

Оскільки касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, касаційний суд відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України поновлює виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук