Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 127/10795/16-ц

провадження № 61-8747св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року у складі судді Сичука М. М. та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня

2016 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 037-2900/756-0344, за умовами якого ВАТ «Банк Універсальний» зобов'язалося надати позивачу кредитні кошти у сумі

396 383,00 швейцарських франків, зі строком повернення у повному обсязі

до 10 жовтня 2023 року та сплатою процентів у розмірі відповідно до умов договору.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_5 24 жовтня 2007 року укладений договір поруки № 037-2900/756-0344-Р.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19 лютого 2010 року з

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто на користь ВАТ «Банк Універсальний»

385 326,38 швейцарських франків. На підставі зазначеного рішення видано виконавчий документ та до цього часу відбувається примусове солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рамках виконавчого провадження № 36682026 зазначеної вище суми.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», треті особи: Управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області, ОСОБА_5, про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, припинення дії, що порушує право та стягнення збитків задоволено. Визнано кредитний договір від 24 жовтня 2007 року № 037-2900/756-0344, який укладений між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_4 недійсним, визнано виконавчий лист від 15 червня 2010 року № 2-91 виданий Староміським районним судом м. Вінниці таким, що не підлягає виконанню, стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_4 понесені збитки у розмірі 120 952,70 грн, та судовий збір з ПАТ «Універсал Банк» на користь держави у розмірі 1 209,52 грн.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року скасовано, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року залишено в силі.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просила визнати недійсним договір іпотеки від 24 жовтня 2007 року, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та

ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 2910; зняти заборону на відчуження нерухомого майна, накладеного приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н. В. за реєстровим № 2911, а саме цілого житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею

0,0967 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовані за адресою:

АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_4

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 24 жовтня

2007 року, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 2910.

Знято заборону на відчуження нерухомого майна, накладену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н. В. за реєстровим № 2911, а саме цілого житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,0967 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_4

Відповідно до частини 5 статті 1057-1 ЦК України накладений арешт на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладений 24 жовтня 2007 року між ПАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 2910, належний ОСОБА_4 будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2, земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: вул. ЯковаШепеля (колишня В. Примакова), 55а,

м. Вінниця. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що іпотека є дійсною до припинення основного зобов'язання, оскільки кредитний договір № 037-2900/756-0344 укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4 визнаний недійсним, тому і забезпечувальне зобов'язання є недійсним, а отже і запис про обтяження майна іпотекою підлягає виключенню з реєстру. Накладаючи арешт на майно, яке було предметом іпотеки, суд керувався частиною п'ятою статті 1057-1 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» відхилено, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року в частині накладення арешту на будинок № 55а з господарськими будівлями та спорудами розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у накладенні арешту. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що за рішенням суду про визнання кредитного договору недійсним, у позичальника не виникло зобов'язання повернути кошти за кредитним договором, тому відсутні підстави для застосування частини п'ятої статті 1057-1 ЦК України щодо накладення арешту на майно позичальника до виконання такого зобов'язання.

У листопаді 2016 року ПАТ «Універсал банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на відсутність доказів недійсності правочину. Крім того, апеляційний суд дійшов до невірних правових висновків щодо скасування рішення суду першої інстанції у частині накладення арешту на предмет іпотеки на підставі частини п'ятої статті 1057-1 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У грудні 2016 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк», в яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суди надали належну оцінку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 037-2900/756-0344, за умовами якого ВАТ «Банк Універсальний» зобов'язався надати їй кредитні кошти у сумі 396 383,00 швейцарських франків, зі строком повернення у повному обсязі до 10 жовтня 2023 року та сплатою процентів у розмірі відповідно до умов договору. На забезпечення виконання зобов'язань

ОСОБА_4 за кредитним договором укладений договір поруки від 24 жовтня

2007 року № 037-2900/756-0344-Р між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_5

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19 лютого 2010 року з

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто на користь ВАТ «Банк Універсальний»

385 326,38 швейцарських франків та відповідно розподілено судові витрати. На підставі зазначеного рішення виданий виконавчий документ та на цей час відбувається примусове солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рамках виконавчого провадження № 36682026 зазначеної вище суми.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року у іншій справі задоволено позов ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», треті особи - Управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області, ОСОБА_5 Визнано кредитний договір від 24 жовтня 2007 року № 037-2900/756-0344, що укладений між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_4 недійсним, визнано виконавчий лист від 15 червня

2010 року № 2-91 виданий Староміським районним судом м. Вінниці таким, що не підлягає виконанню, стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_4 понесені збитки у розмірі 120 952,70 грн. Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 209,52 грн.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, про відмову у задоволенні позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2015 року скасовано, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року залишено в силі.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

За змістом статті 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання недійсним договору іпотеки, з яким у цій частині погодився і суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосував норми матеріального права, які їх регулюють, дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору іпотеки, оскілки основне зобов'язання -кредитний договір визнано недійсним.

Разом з тим, апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції в частині накладення арешту на майно, яке було предметом договору іпотеки, який визнано недійсним. При цьому апеляційним судом правильно враховано, що у відповідності до частини п'ятої статті 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що накладення арешту на майно, яке було предметом застави (іпотеки), у разі визнання недійсним договору, який забезпечував виконання кредитного договору, покликано забезпечити повернення кредитору коштів за кредитним договором, який визнано недійсним. Отже, у разі відсутності обов'язку позичальника щодо повернення кредитору коштів у разі визнання недійним кредитного договору, накладення арешту з такою метою є безпідставним.

Як вбачається зі змісту рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 02 вересня 2015 року, задовольняючи позов ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк» та визнаючи кредитний договір від 24 жовтня 2007 року № 037-2900/756-0344, що укладений між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_4 недійсним, суд стягнув з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_4 понесені збитки у розмірі 120 952,70 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині накладення арешту на майно, яке було предметом іпотеки, апеляційний суд правильно виходив з того, що оскільки рішенням суду, яким визнано недійсним основне зобов'язання, не визначено обов'язку позичальника повертати кошти банку, тому відсутні підстави для накладення арешту на майно в порядку частини 5 статті 1057-1 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що єдиною підставою, з якою невід'ємно пов'язана процедура накладення арешту на предмет застави (іпотеки) у відповідності до частини 5 статті 1057-1 ЦК України - є визнання недійсним кредитного договору та/або договору застави (іпотеки), відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні указаної норми закону, без урахування її повного змісту, а саме: як підстав накладення арешту, так і підстав для його знаття.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів про визнання недійсним договору іпотеки ґрунтуються на припущеннях - спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Оскаржувані рішення судів першої і апеляційної інстанцій містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, розглядаючи зазначений позов, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків першої і апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик