Постанова

Іменем України

11 червня 2018 року

м. Київ

справа № 474/434/16-ц

провадження № 61-18058св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: державний нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області ПоплужнаКатерина Аркадіївна, Врадіївська державна нотаріальна контора Миколаївської області,

треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Прокопчук Л. М., Козаченка В. І., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

державного нотаріуса Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Поплужної К. А., Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про оскарження дій державного нотаріуса щодо встановлення юридичного факту.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_9, якому на час відкриття спадщини належало 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 Врадіївського району Миколаївської області. Зазначала, що після смерті матері у 2000 році вона успадкувала 1/4 частку вказаного будинку.

08 липня 2002 року ОСОБА_8 подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, вказавши, що він прийняв спадщину, але заява про прийняття спадщини ним не подавалась. 29 січня 2015 року нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області

Поплужна К. А. відібрала у неї заяву про відмову від спадщини. У заяві про видачу свідоцтва про спадщину від 08 липня 2002 року, подану

ОСОБА_8, нотаріус вчинила запис про те, що останній прийняв спадщину шляхом оперативного управління за наявності у нього правовстановлюючих документів на вказаний вище житловий будинок. ОСОБА_10 правовстановлюючі документи вона передала ОСОБА_8

у січні 2015 року. Вважала, що така дія нотаріуса є неправомірною, оскільки ОСОБА_8, який на її переконання не прийняв спадщину, не визнає її спадкоємцем. Із-за неправильних дій відповідача порушується її право на спадкування за законом.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати дії державного нотаріуса Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Поплужної К. А. щодо встановлення юридичного факту прийняття спадщини ОСОБА_8, що вчинена нею у письмовій формі 29 січня 2015 року

у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину від 08 липня 2002 року, незаконними.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2016 року у складі судді Сорочан А. В. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що у державного нотаріуса були законні підстави для прийняття заяви ОСОБА_8 про видачу свідоцтва про право на спадщину. Доводи ОСОБА_4 про неправомірність дій нотаріуса щодо встановлення юридичного факту прийняття спадщини ОСОБА_8, що вчинена нею у письмовій формі 29 січня 2015 року у заяві про прийняття спадщини від 08 липня 2002 року, судом не прийнято, з посиланням на те, що заява подана у передбачений законом шестимісячний строк. Підстав для відмови у прийнятті вказаної заяви у нотаріуса не було.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено з інших підстав.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що дії державного нотаріуса Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області

Поплужної К. А. не порушують прав ОСОБА_4 на спадкування майна після смерті її батька ОСОБА_9 Вчинений нотаріусом запис на заяві не стосується прав та інтересів позивачки, оскільки ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом встановлено, що заява ОСОБА_8 про прийняття спадщини

від 08 липня 2002 року подана з дотриманням строку, передбаченого

частиною другою статті 549 ЦК Української РСР 1963 року, а він вважається таким, що своєчасно прийняв спадщину.

У касаційнійскарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з порушенням норм чинного законодавства. Зазначала, що державний нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Поплужна К.А. всупереч вимогам статті 549 ЦК Української РСР 1963 року не мала повноважень встановлювати юридичний факт прийняття спадщини в 2015 році при поданій заяві ОСОБА_8 про видачу свідоцтва про право на спадщину у 2002 році. Неправомірність дій нотаріуса щодо встановлення юридичного факту на користь одного спадкоємця свідчить про порушення норм матеріального права та статей 1, 7, 34, 46 Закону України «Про нотаріат».

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

ОСОБА_10 поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно із пунктом 4.19 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, яка діяла на час вчинення запису), якщо правовстановлюючий документ на майно, що підлягає реєстрації, повертається спадкоємцеві (свідоцтво про реєстрацію чи технічний паспорт на автомототранспортний засіб, іншу самохідну машину або механізм, судновий білет чи договір комерційної концесії тощо), нотаріус перевіряє документ, про що робить відмітку на заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину або на примірнику свідоцтва, який залишається у справах нотаріуса. Допускається приєднання до матеріалів спадкової справи, засвідчених у порядку, передбаченому Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 (із змінами), фотокопій правовстановлюючих документів на майно, які повертають спадкоємцям.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

У справі відсутні докази того, що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій

за 29 січня 2015 року проведено запис про вчинення нотаріальної дії щодо внесення запису до заяви про видачу свідоцтва на спадщину. Таким чином безпідставна вимога щодо того, що нотаріусом виконана нотаріальна дія.

Згідно із частиною другою статті 50 Закону «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії державного нотаріуса Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Поплужної К. А. не порушують прав позивачки на спадкування майна після смерті її батька ОСОБА_9 Вчинений запис, яким державний нотаріус лише підтвердила факт надання правовстановлюючого документа на будинок, а не факт вступу в оперативне управління майном, на заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину не стосується прав та інтересів позивачки, оскільки ухвалою Апеляційного суду Миколаївськоїобласті від 29 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом встановлено, що заява ОСОБА_8 про прийняття спадщини від 08 липня 2002 року подана з дотриманням строку, передбаченого частиною другою

статті 549 ЦК Української РСР 1963 року, а він вважається таким, що своєчасно прийняв спадщину.

Доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судовогорішення не впливають. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В.Синельников