Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа №391/1014/14-ц

провадження № 61-9429зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Компаніївський відділ Олександрійської місцевої прокуратури в інтересах держави,

відповідач: Мар'ївська сільська рада Компаніївського району, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Компаніївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури в інтересах держави до Мар'ївської сільської ради Компаніївського району, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень сесії Мар'ївської сільської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов'язання повернення земельної ділянки, за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Попович О. В., Коротуна В. М., Мазур Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Компаніївський відділ Олександрійської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_4 згідно з рішенням Мар`ївської сільської ради Компаніївського району від 03 вересня 2009 року №316 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території с. Тернова Балка Компаніївського району за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу.

Рішенням Мар`ївської сільської ради Компаніївського району від

18 листопада 2009 року №360 затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність ОСОБА_4

28 грудня 2009 року ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Враховуючи, що зазначені рішення Мар`ївської сільської ради прийнято всупереч вимог статей 22, 38, Земельного кодексу України, позивач просив визнати недійсним рішення сесії Мар`ївської сільської ради Компаніївського району №316 від 03 вересня 2009 року в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_4; визнати недійсним рішення сесії Мар`ївської сільської ради Компаніївського району №360 від 18 листопада 2009 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_4; зобов'язати ОСОБА_4 повернути територіальній громаді в особі Мар`ївської сільської ради Компаніївського району земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_1 шляхом складання акта прийому-передачі.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2015 року замінено відповідача ОСОБА_4, яка померла

17 квітня 2011 року, її правонаступниками - ОСОБА_2,

ОСОБА_3

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року у позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 06 липня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області відхилено. Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року залишено без змін.

У грудні 2017 року до Верховного Суду України звернувся заступник Генерального прокурора України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України у редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV (далі - ЦПК України 2004 року) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 261, 256, 257 та 264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

На підтвердження зазначених підстав заявник надав постанови Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №753/2541/16-ц, від 04 жовтня 2017 року у справі №361/6799/14-ц, від 25 листопада 2015 року у справі №3-125гс15 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року у справі №469/863/15-ц, від 20 липня 2016 року у справі №367/3618/15-ц в яких, на думку заявника, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 червня 2018 року ухвалою Верховного Суду вказану справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені у заяві заступника Генерального прокурора Українидоводи, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що заява задоволенню не підлягає.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За змістом статті 3604 ЦПК України Верховний Суд України задовольняє заяву за наявності однієї з підстав, передбачених частиною першою статті 355 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що рішенням Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 03 вересня 2009 року №316 ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території с. Тернова Балка Компаніївського району за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу.

Рішенням Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 18 листопада 2009 року №360 затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність ОСОБА_4 за рахунок земель житлової та громадської забудови Мар`ївської сільської ради в с. Тернова Балка.

28 грудня 2008 року ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що прокурор протягом 2009 - 2014 років був наділений правом проводити перевірки будь-яких рішень сільських рад Компаніївського району, а також контролюючих органів, які відповідають щодо погодження отримання громадянами у приватну власність земельних ділянок. Тобто, судом зроблено висновок, що прокурор міг дізнатись про порушення прав держави, на захист яких подано позов, одразу після винесення оскаржуваних рішень сільської ради та передачі земельної ділянки відповідачу, тому не взято до уваги посилання прокурора про те, що про вказані рішення стало відомо лише після проведення перевірки в 2014 році.

Крім того, сільська рада вказувала, що копії протоколів сесії сільської ради регулярно надходили прокурору (т.2, а.с. 5).

Держава як суб'єкт земельних правовідносин, на момент прийняття оспорюваних рішень мала необхідні повноваження і можливості щодо здійснення контролю за дотриманням порядку передачі земельних ділянок у власність чи надання у користування, тобто могла довідатися про порушення свого права.

Постанови Верховного Суду Україниякі надані заявником на підтвердження пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, як підстави звернення із заявою про перегляд судових рішень, не свідчать про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права з огляду на те, що:

у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №753/2541/16-ц висловлено правовий висновок щодо застосування позовної у давності у справі про стягнення страхового відшкодування, відшкодування майнової та моральної шкоди;

у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі №361/6799/14-ц судом встановлено, що позивач звернулася до суду з позовом про визнання державного акта недійсним у серпні 2014 року, тобто протягом трьох років, починаючи з 15 січня 2012 року, при цьому також зазначала, що про порушене право довідалась після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_7, оскільки земельною ділянкою у фактичних її розмірах користувалась до цього часу;

у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі №3-125гс15 суд відмовив у задоволенні заяви про перегляд судових рішень, оскільки зміст рішень суду касаційної інстанції у справах, рішення яких надані як приклади неоднакового застосування норм матеріального права, та у справі, яка переглядається, не дає підстав для висновку про різне застосування одних і тих самих норм матеріального права. Надані для порівняння рішення ухвалено з урахуванням інших фактичних обставин, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, тому обставини, на які ПП «Спец» посилається у заяві як на підставу для перегляду судового рішення, та факт подібності правовідносин у наведених заявником випадках та у справі № 908/2809/13 не знайшли свого підтвердження.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для висновку про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Також ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року у справі №367/3618/15-ц, які надані заявником на підтвердження підстав звернення із заявою, не можуть слугувати прикладами неоднакового застосування судами одних і тих самих норм матеріального права, оскільки постановлені у справах, в яких встановлені інші фактичні обставини, зокрема:

в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року у справі №469/863/15-цсудом встановлено, що прокуратура Березанського району Миколаївської області повідомлена про порушення земельного законодавства при передачі у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1 з листа Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області від 25 червня 2015 року, а позов пред'явлено в інтересах держави у липні 2015 року (не в інтересах Коблівської сільської ради), суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності;

ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року у справі №367/3618/15-ц судом встановлено, що позивач дотримався строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України, оскільки лист директора КП «Святошинське лісопаркове господарство» про використання спірної земельної ділянки не за призначенням направлений прокурору в листопаді 2014 року, проведення відповідної прокурорської перевірки відбувалося в травні 2014 року, а до суду з цим позовом прокурор звернувся у червні 2015 року.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог і встановлених судом фактичних обставин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка встановлення правильності яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

З огляду на зазначене,обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердились, оскільки у справі, про перегляд якої подано заяву, та у справах, рішення в яких надані для підтвердження пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, як підстави перегляду, встановлені різні фактичні обставини, у зв'язку з чим відповідно до частини першої статті 3605 ЦПК України 2004 року у задоволенні заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України необхідно відмовити.

Керуючись пунктами 1, 4 частини першої статті 355, пунктом 2 частини першої статті 360-3, частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року, пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О.Кузнєцов

А. С.Олійник

Г. І.Усик