Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 415/5531/16-ц

провадження № 61-21677св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Лисичанськвугілля»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 22 грудня 2016 року у складі судді Фастовця В. М. та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року у складі колегії суддів: Авалян Н. М., Орлова І. В., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (далі - ПАТ «Лисичанськвугілля»), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за виплатою заробітної плати в розмірі 31 194,66 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 62 436,00 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 24 жовтня

2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди роз?єднано, виділивши в самостійне провадження позовні вимоги про стягнення заробітної плати.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 24 жовтня

2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Лисичанськвугілля» в частині вимог про стягнення заборгованості за заробітною платою - повернуто позивачу. Роз?яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 31 жовтня

2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Лисичанськвугілля» в частині вимог про стягнення моральної шкоди повернуто позивачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 121 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції).

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із уточненою позовною заявою, в якій просив стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» на свою користь заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 31 194,66 грн та компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 62 436,00 грн.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 22 грудня

2016 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Лисичанськвугілля» в частині вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати повернуто позивачу. Роз?яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала мотивована тим, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості із заробітної плати в порядку позовного провадження та не надав суду доказів того, що йому було відмовлено у видачі судового наказу чи такий наказ було скасовано, а тому заява про збільшення позовних вимог в частині вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати підлягає поверненню.

Не погоджуючись із ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 22 грудня 2016 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 22 грудня

2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

23 лютого 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до порушення судами попередніх інстанцій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ухвала про повернення позовної заяви обмежує доступ позивача до правосуддя.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Повертаючи заяву про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позовна заява за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. У разі недотримання цього порядку заява повертається. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати в порядку позовного провадження та не надав суду доказів того, що йому було відмовлено у видачі судового наказу чи такий наказ було скасовано.

Однак з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна погодитися з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 118 ЦПК України передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Згідно із частиною шостою статті 119 ЦПК України до позовної заяви, що подається у випадках, визначених частиною третьою статті 118 цього Кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати з підстав, передбачених статтею 121 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не правильно визначився з предметом позовних вимог, зокрема не звернув увагу, що заявник, крім стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 31 194,66 грн, також просив про стягнення компенсації із виплати заробітної плати у розмірі 62 436,00 грн.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Таким чином, розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні залежить від вирішення спору про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати.

Роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи (зокрема, у зв'язку з необхідністю призначення складної експертизи за окремими вимогами, тривалого відрядження або тяжкого захворювання одного чи кількох з позивачів або відповідачів).

Аналогічні роз'яснення містяться у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Відповідно до частини другої статті 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувані ухвали постановлені з порушенням норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 рокускасувати та передати справу № 415/5531/16-ц до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило