Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 543/15/15-ц

провадження № 61-16671св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., МартєваС. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - територіальна громада в особі Яблунівської сільської ради

Оржицького району Полтавської області,

треті особи: відділ Держгеокадастру в Оржицькому районі Полтавської

області, Оржицька державна нотаріальна контора,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 19 січня 2017 року у складі судді Гришка О. Я. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 березня 2017 року у складі суддів: Бондаревської С. М., Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до територіальної громади в особі Яблунівської сільської ради Оржицького району Полтавської області про встановлення факту перебування особи на утриманні, поновлення строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 є одинокою людиною, у шлюб не вступала, мала рідну сестру ОСОБА_7, яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 Вказувала, що, оскільки вона проживала одиноко, отримувала невелику пенсію, фактично її утримувала родина сестри. ІНФОРМАЦІЯ_4 року її сестра ОСОБА_7 померла, але після смерті сестри ОСОБА_8 продовжував її утримувати. Позивач допомагала ОСОБА_8 вести господарство, оформляти спадщину після смерті його дружини. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 помер. Підставою звернення до суду щодо встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_8 є наявність у нього спадкового майна, а саме: земельних ділянок. Так, її сестра ОСОБА_7 мала у власності земельну ділянку розміром 8,99 га, розташовану на території Яблунівської сільської ради, яку у подальшому успадкував ОСОБА_8, однак не встиг виготовити правовстановлюючих документів на вказане майно. Крім того, ОСОБА_8 мав у власності земельну ділянку розміром 8,69 га, на яку 18 грудня 2003 року Оржицькою районною державною адміністрацією видано державний акт про право власності на земельну ділянку.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 просила визнати факт її перебування на утриманні ОСОБА_8та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 8,69 га, що знаходиться на території Яблунівської сільської ради Оржицького району Полтавської області, в порядку спадкування за законом.

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, Яблунівської сільської ради Оржицького району Полтавської області, як третя особа із самостійними вимогами щодо предмету спору.

Позов мотивовано тим, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 доводився йому дядьком по батьківській лінії, проте встановити родинні відносини позасудовим шляхом він не має можливості, оскільки актові записи про народження їх з дядьком спільних родичів не збереглися. Просив встановити факт, що він є племінником ОСОБА_8 по батьківській лінії.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 19 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є двоюрідним дядьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, по батьківській лінії.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 не довела належними і допустимими доказами обставин про те, що матеріальна допомога, яку ОСОБА_8 надавав їй, була для неї єдиним або основним засобом до існування. ОСОБА_5 довів, що він є племінником ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 не доведено, що вона не менш як п'ять років одержувала від ОСОБА_8 матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, як між двоюрідними дядьком та племінником, підтверджується зібраними у справі доказами.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі позивача ОСОБА_4 та її представника, який був відсутній у судовому засіданні з поважних причин; судом безпідставно відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, безпідставно відмовлено у відводі судді; суд мотивував своє рішення в частині вимог третьої особи ОСОБА_5 недопустимими доказами, які не міг брати до уваги; допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала суду неправдиві свідчення.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

11 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 8,99 га, яка розташована на території Яблунівської сільської ради Оржицького району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Оржицької державної нотаріальної контори від 13 березня 2009 року, ОСОБА_8 успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_7 вищезазначену земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 помер.

У погосподарській книзі по Яблунівській сільській раді за 1947-1949 роки ОСОБА_7 (дівоче прізвище - ОСОБА_4) та ОСОБА_4 вказані як рідні сестри.

Згідно довідки Яблунівської сільської ради № 26 від 15 січня 2014 року, ОСОБА_8 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року проживав у селіЯблуневе Оржицького району Полтавської області.

З січня 2004 року ОСОБА_4 отримує пенсію за віком.

Згідно з довідкою, виданою фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, ОСОБА_8 отримував дохід від орендної плати за земельний пай у 2008-2010 роках. За даними управління Пенсійного фонду України в Оржицькому районі Полтавської області № 1049 від 09 грудня 2014 року за період з 2004 року по травень 2010 року ОСОБА_8 мав дохід у вигляді пенсії.

21 січня 2015 року державним нотаріусом Оржицької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_8, оскільки нею не надано доказів, що підтверджують родинні стосунки з останнім та не надано доказів перебування на утриманні спадкодавця.

Постановою приватного нотаріуса Оржицького районного нотаріального округу Полтавської області Черненко О. О. від 06 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_8, оскільки не надано документів, що підтверджують родинні відносини між ОСОБА_5 та спадкодавцем.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. При цьому утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у п'яту чергу право на спадкування за законом також одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцями слід вважати неповнолітню або непрацездатну особу (жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років, інвалідів І, ІІ і ІІІ груп), яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Статтею 212 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту перебування на утриманні ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Суди встановили, що розмір пенсії, яку отримував ОСОБА_8 протягом 2005-2010 років, співмірний з розміром пенсії, яку отримувала в цей час ОСОБА_4 Розмір річної орендної плати, яку отримував ОСОБА_8 від фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 за користування земельною ділянкою за 2008, 2009, 2010 роки, співмірний з сумою кількох місячних пенсій, яку отримувала ОСОБА_4

ОСОБА_4 також має земельний пай, який орендує фізична особа-підприємець ОСОБА_10, протягом 2004-2011 років остання утримувала в господарстві птицю.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 довів факт його родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

На підтвердження зазначеного факту ОСОБА_5 надано схему родинного дерева його сім'ї, згідно якого його баба ОСОБА_13 та батько спадкодавця ОСОБА_14 були рідними братом та сестрою, батько заявника - ОСОБА_15 та спадкодавець ОСОБА_8 в свою чергу були двоюрідними братами; прабабою та прадідом заявника та відповідно дідом та бабою спадкодавця є ОСОБА_15 та ОСОБА_16.

Той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є родичами підтверджується також показами свідка ОСОБА_17, яка була допитана в суді першої інстанції у відповідності до вимог закону, попереджалась про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, склала присягу.

На підтвердження своїх показів ОСОБА_17 надала копію свого паспорта, копію свідоцтва про її народження, копію свідоцтва про народження її матері ОСОБА_18, з яких вбачається, що вона та її мати народилися в селі Яблуневе, дівоче прізвище матері ОСОБА_17 - «ОСОБА_23» співпадає з дівочим прізвищем матері ОСОБА_5 - ОСОБА_19 (після одруження ОСОБА_5), співпадають також імена по батькові цих двох осіб. Також вказані обставини підтверджуються листами та листівками на ім'я ОСОБА_17 та її матері, які направлялися матір'ю ОСОБА_5, та листівками ОСОБА_5 з привітанням ОСОБА_17 з Новим роком та зі святом 8 березня, приєднаними до матеріалів справи.

Окрім того, факт таких родинних відносин підтверджується наявністю у ОСОБА_5 особистих документів та особистих фотокарток ОСОБА_8, сімейними фотокартками родини ОСОБА_8.

Встановлено, що батько ОСОБА_5 - ОСОБА_15, знаходячись на фронті, зник безвісти. ОСОБА_15 - прабабуся ОСОБА_5 і бабуся ОСОБА_8 - померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Нікополь Дніпропетровської області.

У посвідці про народження ОСОБА_5 зазначено, що його батьками були ОСОБА_15 та ОСОБА_20 Зі свідоцтва про одруження батьків ОСОБА_5 вбачається, що дівоче прізвище матері ОСОБА_5 було «ОСОБА_23», та мати і батько ОСОБА_5 народилися в селі Яблуневе Оржицького району Полтавської області.

Згідно погосподарської книги Яблунівської сільської ради за 1947-1948 року у домогосподарстві, головою якого була ОСОБА_21, також рахувалися сини: ОСОБА_22 та ОСОБА_8

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та встановлення факту його родинних відносин із двоюрідним дядьком ОСОБА_8, що має для позивача юридичне значення - виникнення права на спадкування.

Доводи касаційної скарги про поважність причин неявки представника позивача ОСОБА_4 в судове засідання суду першої інстанції, не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом неодноразово відкладався розгляд справи за заявами представника позивача. Підстави для висновків про те, що рішеннями судів ОСОБА_4 та її представника позбавлено права на судовий захист, відсутні.

Посилання в касаційній скарзі на упередженість суду першої інстанції щодо розгляду справи належними доказами не підтверджено. Судом в установленому порядку було розглянуто заяву про відвід та постановлено ухвалу про відсутність підстав для відводу судді.

Доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог щодо визнання за нею права власності на житловий будинок, не є такими, які у розумінні вимог статті 411 ЦПК України є підставою для повного або часткового скасування судового рішення і передачі справи повністю або частково на новий розгляд або для продовження розгляду, чи для скасування судового рішення частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення в силу вимог статті 412 ЦПК України. ОСОБА_4 не позбавлена можливості повторно звернутися до суду в установленому порядку за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи законних інтересів, які не були предметом розгляду даної справи.

Інші доводи фактично стосуються переоцінки доказів та незгодою заявника з їх оцінкою судами.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують установлені судами обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 19 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв