П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року

м. Рівне

Справа №556/362/18

Провадження №22ц/787/1137/2018

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції ухвалено в смт. Володимирець

Рівненської області: 20.04.2018 р.

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду від 20 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3; на бездіяльність державного виконавця Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби та зобов'язання нараховувати боржнику і стягувати заборгованість за аліментами у розмірі, передбаченому законом,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_2 зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби (далі державний виконавець) та зобов'язання нараховувати боржнику і стягувати заборгованість за аліментами у розмірі, передбаченому законом. Скаргу мотивовано тим, що державний виконавець не виконує положення законодавства щодо збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 20 квітня 2018 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця та зобов'язання нараховувати боржнику і стягувати заборгованість за аліментами у розмірі, передбаченому законом.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки виконавчим листом чітко визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі, тому підстав для їх зміни з власної ініціативи чи за заявою стягувача не встановлено.

На ухвалу суду ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, де фактично покликається на незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

На її обґрунтування зазначала про неврахування судом того, що з 8 липня 2017 року почала діяти нова редакція ч. 2 ст. 182 СК України. Цією редакцією передбачено збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки пунктом 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено зміну розміру стягуваних аліментів без перегляду раніше постановлених судових рішень про їх стягнення, тому державний виконавець зобов'язаний стягувати саме той розмір, який встановлений законом, тобто 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. При цьому вважає, що необхідності ухвалення додаткового рішення судом немає.

Зважаючи на викладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, визнавши бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобов'язавши його нараховувати боржнику і стягувати заборгованість за аліментами у розмірі, передбаченому законом.

Відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи не подавалися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи і аргументи стягувача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як установлено судом, 16 лютого 2015 року Володимирецьким районним судом Рівненської області ухвалено заочне рішення, яким стягнуто із ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_1; мешкає у с. Більська Воля Володимирецького району Рівненської області, вулиця 17 Вересня, 105) на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти у розмірі 100 гривень на кожну дитину, щомісяця, до досягнення ними повноліття, починаючи з 29 жовтня 2014 року (а.с. 3-4; 33-33, зв.).

На виконання даного рішення суду 12 березня 2015 року видано виконавчий лист (а.с. 5; 32).

На звернення стягувача про перерахунок сум заборгованості за аліментами державний виконавець 12 лютого 2018 року відмовився, мотивуючи тим, що згідно із ст. 18 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і законом.

Законом України №2037-VІІІ від 17.05.2017 року передбачено дію нової редакції частини 2 ст. 182 СК України щодо збільшення розміру аліментів з 8 липня 2017 року.

Так, згідно із цією нормою закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З розяснень, даних Пленумом Верховного суду України у пункті 17 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вбачається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Між тим, відповідно до ч. 1, ч. 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таке ж само правило вбачається і з абз. шостого ч. 4 розділу ХVІ "Особливості виконання рішень про стягнення аліментів" Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за №489/20802.

Крім того, ця Інструкція передбачає перерахунок заборгованості за аліментами лише в тому випадку, коли способом стягнення є частка від заробітку (доходу) їх платника.

Приходячи до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний суд бере також до уваги, що зміст законодавчих новел, які внесені Законом України №2037-VІІІ від 17.05.2017 року до ст. 181 СК України, суперечить доводам апеляційної скарги.

Так, вимоги ч. 3 цієї статті передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, державний виконавець не уповноважений самостійно здійснювати перерахування заборгованості за аліментах і стягувати на утримання дітей 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто для цього є необхідним судове рішення, на чому він правильно наполягав у засіданні районного суду.

Разом з тим, стаття 18 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", на яку покликається державний виконавець, містить зовсім інший зміст про вимоги до приватного виконавця. Однак колегія суддів переконана, що дане посилання слід вважати опискою, а тому на обґрунтованість вирішення скарги не впливає.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є постановлення її судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 квітня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено: 26.06.2018 р. о 14 год. 35 хв.

Головуючий:

Судді: