Ухвала

02 липня 2018 року

м. Київ

справа № 375/1449/17

провадження № 61-37143ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на постанову апеляційного суду Київської області від 03 травня 2018 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПАТ «СК «Інгосстрах») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 43 177,80 грн.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 23 лютого 2018 року позов ПАТ «СК «Інгосстрах» задоволено. Поновлено ПАТ «СК «Інгосстрах» строк звернення до суду за позовом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Інгосстрах» у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 43 177,80 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду Київської області від 03 травня 2018 року рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 23 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «СК «Інгосстрах» залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

24 травня 2018 року через засоби поштового зв'язку ПАТ «СК «Інгосстрах» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Київської області від 03 травня 2018 року. ПАТ «СК «Інгосстрах» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 375/1449/17 становить 43 177,80 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 375/1449/17 є малозначною у силу вимог закону.

ПАТ «СК «Інгосстрах» у касаційній скарзі, вказує, що справа є малозначною, але має виняткове значення для позивача, оскільки порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення містять ознаки формального підходу до обставин справи без спроби їх дослідження, і такі порушення призвели до повної неможливості позивачу захистити своє право. Окрім цього, справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у сфері страхування. Проте ПАТ «СК «Інгосстрах» не обґрунтовує у чому проявляється виняткове значення для ПАТ «СК «Інгосстрах» цієї справи та чому справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ПАТ «СК «Інгосстрах» та стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду Київської області від 03 травня 2018 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ПАТ «СК «Інгосстрах» подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Інгосстрах» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Київської області від 03 травня 2018 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат