Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2018 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Кваші І.М.,

за участі секретаря судового засідання - Дем"яненко Н.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - - ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чорнобай цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, спричиненим дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначалося, що 22 лютого 1999 року сталась дорожньо-транспортна пригода на трасі Кіровоград - Кривий Ріг в районі с. Гурівка за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 пасажиром якого був позивач, автомобіля марки «Peugeot Partner» (д.н.з. НОМЕР_2), під керуванням водія ОСОБА_4, що належав ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (відповідач). Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, у зв'язку з чим переніс кілька операцій. Висновками МСЕК від 18 серпня 1999 року позивачу була встановлена II група інвалідності, від 20 вересня 2000 року - підтверджено II групу інвалідності, від 1 вересня 2006 року - встановлено III групу інвалідності, а з 01 серпня 2013 року - встановлено II групу інвалідності безтерміново. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 1 червня 2000 року встановлено вину підприємства в каліцтві позивача. Послідуючими рішеннями того ж суду ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача грошові суми щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку за період з 18 серпня по

1 вересня 2000 року, з 1 вересня 2000 року по 1 серпня 2003 року. На підставі висновку Обласного КЗ «Бюро судово-медичної експертизи» (м. Дніпропетровськ) від 17 вересня 2009 року № 127, яким позивачу було встановлено стійку втрату профпрацездатності у розмірі 30%, ухвалено рішення Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 8 липня 2010 року, яким стягнуто з відповідача по 1073,90 гривень щомісячно з 1 лютого 2010 року в рахунок відшкодування втраченого заробітку. Висновком судово-медичної експертизи від 6 серпня 2014 року за № 33-к встановлено 60% втрати професійної працездатності та визначено потребу в санаторному лікуванні. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 вересня 2014 року відкореговано розмір щомісячних виплат з урахуванням збільшення відсотку втрати профпрацездатності з 30% до 60% та стягнуто з відповідача по 3011,34 гривень щомісячно з 1 серпня 2014 року. Керуючись положенням п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» позивач зазначав, що вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених судом, підлягають до задоволення за час, що не перевищує трьох років.

Рішенням Чорнобаївського районного суду від 04 жовтня 2017 року відкореговано суму щомісячних виплат у рахунок відшкодування втраченого заробітку та стягнуто з відповідача по 3011,34 гривень щомісячно з 01.08.2014 до 01 січня 2017 року. З 01 січня 2017 року розмір щомісячних витрат, що належить позивачу у рахунок відшкодування втраченого заробітку становить 7903,92 грн.

Просить стягнути з відповідача на його користь грошову суму у розмірі 3874,50 грн у рахунок ненарахованих і невиплачених сум у відшкодування втраченого заробітку за період з 01.01.2018 до 01.04.2018. Також стягнути по 9195,42 грн щомісячно з 01.04.2018 року у рахунок відшкодування втраченого заробітку, спричиненого каліцтвом.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, відповідно до змісту якого останній вважав даний позов безпідставним, таким, що не ґрунтується на нормах діючого в Україні законодавства та не підлягає до задоволення. Зокрема, посилаючись на судову практику (ухвали ВССУ від 23 травня 2012 року у справі № 6-742св12, від 25 грудня 2013 року у справі № 6-42620св13), стверджував, що виходячи зі змісту норм ст. 1208 ЦК України, при вирішенні даного спору суду належить встановити у зв'язку з чим потерпілий просить змінити розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, а саме: чи у зв'язку зі збільшення вартості життя, чи у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. У разі заявлення такої вимоги на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК України, підлягає з'ясуванню як потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування: виходячи з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою, чи виходячи з мінімальної заробітної плати, і в залежності від встановлених обставин, суд повинен зробити висновок, щодо наявності підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Вказував, що вперше позивачу визначено розмір відшкодування, виходячи саме із середньої заробітної плати згідно із займаною ним посадою на час завдання шкоди, а не з мінімальної заробітної плати, у зв'язку з чим підстави для перерахунку розміру відшкодування та стягнення заборгованості відсутні. Т

ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, заперечувала проти його задоволення з підстав, викладених у відзиві. Звертала увагу суду на те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту.

Суд, вислухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

22 лютого 1999 року з вини водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_4, належного ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», сталась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивач як пасажир автомобіля НОМЕР_1, що також був учасником дорожньо-транспортної пригоди, отримав тілесні ушкодження, в зв'язку з чим переніс кілька операцій.

Висновком МСЕК від 18 серпня 1999 року позивачу було встановлена II група інвалідності, 20 вересня 2000 року - підтверджено II групу інвалідності, 1 вересня 2006 року - встановлено III групу інвалідності, 1 серпня 2013 року - встановлено II групу інвалідності безтерміново.

Дані обставини визнаються сторонами, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Ст. 455 ЦК УРСР (діяв на час заподіяння шкоди позивачу) передбачалося, що в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Відповідно до ст. 457 ЦК УРСР якщо каліцтво або інше ушкодження здоров'я заподіяно організацією або громадянином, не зобов'язаними сплачувати за потерпілого внески по державному соціальному страхуванню, ця організація або громадянин повинні відшкодувати потерпілому шкоду за правилами ст.ст. 440, 441, 450 цього Кодексу у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або призначеної йому після ушкодження його здоров'я і фактично одержуваної ним пенсії.

У зв'язку з тим, що внаслідок отриманих травм та інвалідності позивачу було встановлено стійку втрату працездатності 33-35%, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 1 червня 2000 року було встановлено вину ВАТ «Криворіжсталь» в каліцтві позивача та стягнуто на його користь з 18 серпня 2000 року по 95,14 гривень щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку.

В подальшому, у зв'язку зі зміною відсотків втрати працездатності і встановленням різних груп інвалідності та, враховуючи коефіцієнт збільшення розміру мінімальної заробітної плати, рішеннями судів розмір відшкодування втраченого позивачем заробітку в порядку, що передбачений ст.ст. 440, 453, 455, 457 ЦК УРСР, ст.ст. 34, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання», п. 4 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України і ст. 1195,ч. 2 ст. 1208 ЦК України - збільшувався.

Так, рішенням Центрально-міського районного суду м. Кривий Ріг від 3 вересня 2003 року стягнуто з КГГМК «Криворіжсталь» з 1 березня 2003 року по 112,55 гривень щомісячно в рахунок втраченого заробітку з 1 серпня 2003 року до виникнення обставин, що тягнуть перерахунок страхових виплат. Ухвалюючи вказане рішення суд збільшив розмір щомісячних виплат з встановлених судом попередньо 95,14 гривень до 112,55 гривень у зв'язку з коригуванням виплат на відповідні коефіцієнти.

З 1 січня 2004 року набрав чинності ЦК України.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Пославшись на цю норму, позивач у січні 2007 року звернувся з новим позовом до ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди, за результатами розгляду якого рішенням Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 8 липня 2010 року стягнуто з ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» як правонаступника КГГМК «Криворіжсталь» по 1073,90 гривень на місяць з 1 лютого 2010 року у рахунок виплат у відшкодування втраченого заробітку. При ухваленні цього рішення судом встановлено, що стійка втрата працездатності позивача становить вже не 34% (як було встановлено на момент ухвалення попереднього судового рішення), а 30% та, що з дати останнього збільшення суми платежу зріс розмір мінімальної заробітної плати. Тому, пославшись на норму ч. 2 ст. 1208 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача по 1073,90 гривень на місяць з 1 лютого 2010 року у рахунок виплат відшкодування втраченого заробітку, виходячи саме із збільшення розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 11-12).

Згідно з наявною в матеріалах справи копією висновку експерта № 33-к від 8 квітня 2014 року стійка втрата працездатності позивача становить 60% (а.с. 18-22).

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 вересня 2014 року стягнуто з відповідача, зокрема по 3011,34 гривень щомісячно з 1 серпня 2014 року та 11867,33 гривень відшкодування втраченого заробітку за період з 1 березня 2011 року по 1 серпня 2014 року.

Востаннє рішенням Чорнобаївського районного суду від 04 жовтня 2017 року з відповідача 7903,92 гривень щомісячно з 1 лютого 2017 року та 12990,10 гривень відшкодування втраченого заробітку за період з 1 вересня 2015 року по 1 лютого 2017 року (а.с. 26-30).

Вказані вище судові рішення набрали законної сили та виконувалися відповідачем, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 3 ст. 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

При попередньому зверненні позивача до суду з позовом про перерахування відшкодування втраченого заробітку, при обчисленні у розрахунку суми 7903,92 гривень, враховувалось збільшення розміру мінімальної заробітної плати, шляхом відповідного збільшення відшкодування.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 становить 3723 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків відносяться доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз'яснено, що вимоги про перерахунок щомісячних платежів, раніше визначених судом, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

Слід зазначити, що відповідачем жодного контррозрахунку розміру відшкодування суду не надано. При цьому доводи відповідача про те, що розмір відшкодування взагалі не підлягає перерахунку, оскільки вперше розмір відшкодування визначено, виходячи з середньої заробітної плати позивача за займаною ним посадою на час завдання шкоди, а тому збільшення розміру мінімальної заробітної плати не є підставою для такого перерахунку, суд сприймає критично. Зокрема, закладена в ч. 2 ст. 1208 ЦК України норма, спрямована на забезпечення реального захисту інтересів потерпілого, в даному випадку позивача, а тому її застосування не залежить від способу обчислення розміру відшкодування шкоди при призначенні такого.

Судом встановлено, що позивач має ІІ групу інвалідності безтерміново, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК від 14 серпня 2013 року (а.с. 10). Крім того, вказані обставини вже перевірялися судом під час розгляду аналогічного позову позивача та знайшли своє відображення у рішеннях Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2014 року, Чорнобаївського районного суду Черкаської області (а.с. 16-17, 26-30).

Таким чином, з урафуванням коефіцієнту росту мінімальної заробітної плати, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо збільшення призначеного судом розміру відшкодування шкоди, а також одноразового стягнення 3874,50 грн. як різницю між розміром відшкодування втраченого заробітку, на який позивач мав право з урахуванням росту мінімальної заробітної плати, та коштами, що сплачувалися відповідачем за період з 01.01.2018 по 01.04.2018.

В силу п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору у всіх судових інстанціях у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також як інваліда ІІ групи.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та виходячи із двох заявлених позовних вимог майнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1409,60 гривень.

З огляду на викладене, керуючись. ст.ст. 10, 11, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, спричиненим дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (, знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_1) 3874,50 грн. в рахунок відшкодування невиплачених сум втраченого заробітку за період з 01.01.2018 по 01.04.2018 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь ОСОБА_1 9195,42 грн. відшкодування втраченого заробітку, внаслідок каліцтва щомісячно, починаючи з 01.04.2018 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Кваша