Провадження № 4-с/761/91/2018
У Х В А Л А

18 червня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Ставничого Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суді у м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Коропського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Міненко Віктора Вячеславовича, стягувач - ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва зі скаргою на дії державної Начальника Коропського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, згідно з якою просив суд скасувати постанову Начальника Коропського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про відкриття виконавчого провадження №55265374.

Скаргу мотивовано тим, що 30.11.2017 року начальником Коропського районного відділу державної виконавчої служби було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №761/15869/16-ц від 09.06.2017 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів за договором позики у розмірі 645 982 грн. (шістсот сорок п'ять тисяч) 96 коп. Та судових витрат у розмірі 6 890 грн.

Разом з тим, на думку заявника, відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документу, який містить суперечності та унеможливлює безспірне застосування заходів примусового характеру щодо його виконання є безумовно передчасною, а відтак - підлягає скасуванню.

Так, зокрема під суперечностями заявник має на увазі описку, допущену судом першої інстанції в резолютивній частині рішення від 30.11.2016 року, а відповідно і у виконавчому листі від 09.06.2017 року, а саме - помилкове зазначення словами суми коштів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1, та відсутність у виконавчому листі даних щодо імені та по батькові посадової особи, яка його видала.

За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо невжиття заходів, передбачених п.4 ст.4 вказаного Закону, заявник просить скаргу задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 08.12.2017 року цивільну справу за вказаною скаргою було призначено до розгляду у судовому засіданні.

27.02.2018 року представником стягувача було подано до суду заперечення на скаргу, згідно з якими стягувач в повному обсязі заперечує щодо задоволення скарги, посилаючись на відсутність жодних доказів того, що приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець діяв протиправно та порушуючи права та інтереси заявника, за захистом яких мало місце звернення до суду.

В судове засідання заявник та боржник не з'явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлені належний чином, про причини своєї неявки в судове засідання су4д не сповістили.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, надіславши при цьому до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Разом з тим, враховуючи швидкоплинність процесу із розгляду даної категорії справ, а також положення ст. 450 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд даної скарги за відсутності нез'явившихся осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У відповідності з ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Положеннями п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

При цьому, згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 30.11.2016 року, ухваленого по справі №761/15869/16-ц, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму коштів за договором позики від 16.07.2013 року в розмірі 645 982,96 грн. та судові витрати у сумі 6 890,00 грн.

На підставі вказаного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 30.11.2016 року, яке набрало законної сили 15.05.2017 року, 09.06.2017 року видано виконавчий лист, який заявою стягувача було подано до Коропського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

При цьому, розглянувши заяву стягувача, 30.11.2017 року начальником Коропського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Міненком В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55265374 з виконання виконавчого листа від 09.06.2017 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму коштів за договором позики від 16.07.2013 року в розмірі 645 982,96 грн. та судові витрати у сумі 6 890,00 грн.

Звертаючись з заявою до суду, заявник, як на підставу для її задоволення, посилається на те, що відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документу, який містить суперечності та унеможливлює безспірне застосування заходів примусового характеру щодо його виконання є безумовно передчасною, а відтак - підлягає скасуванню.

Так, ч.1 ст.4 закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Згідно з ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою.

Разом з тим, відповідно до п.6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Отже, виходячи з вищенаведених положень закону, державний виконавець, отримавши виконавчий лист та вирішуючи питання про відкриття виконавчого провадження, перевіряє, зокрема, його відповідність вимогам статті 4 Закону і у разі відсутності будь-якої із цих вимог може повернути виконавчий лист стягувачу.

В обґрунтування наявності підстав для скасування постанови, заявник вказує на описку, допущену судом першої інстанції в резолютивній частині рішення від 30.11.2016 року, а відповідно і у виконавчому листі від 09.06.2017 року, а саме - помилкове зазначення словами суми коштів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1, а також відсутність у виконавчому листі даних щодо імені та по батькові посадової особи, яка його видала.

Однак, вказані посилання заявника суд вважає безпідставними, адже, враховуючи те, що зміст резолютивної частини рішення має бути дослівно відображений й у виконавчий листі, виконавчий лист від 09.06.2017 року в частині зазначення аналогічного формулювання резолютивної частини, яке міститься в рішенні суду від 30.11.2016 року, відповідає вимогами, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, за наявності у виконавчому листі скріпленого печаткою підпису уповноваженої посадової особи із зазначенням її прізвища та ініціалів, а також враховуючи відсутність у державного виконавця встановленого законом обов'язку перевіряти інформацію щодо обсягу повноважень такої посадової особи, твердження заявника про зворотнє є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

В свою чергу, у відповідності до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

При цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вказані положення закону та даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд вважає, що державним виконавцем було правомірно відкрито виконавче провадження №55265374, оскільки виконавчий лист від 09.06.2017 року в повній мірі відповідав вимогам, встановленим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії начальника Коропського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Міненко Віктора Вячеславовича, стягувач - ОСОБА_3, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Коропського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Міненко Віктора Вячеславовича, стягувач - ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п'ятнадяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва чрез Шевченківський районний суд м.Києва.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поноволення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст ухвали складено 18.06.2018.

Суддя: