Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 210/1072/15-ц

провадження № 61-1629 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник-Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,
заінтересовані особи-головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович,
-ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді Чернової Н. В. від 13 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М., від 23 листопада 2017 року.

Встановив:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - АТ «Банк «Фінанси та Кредит») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ДВС МЮУ) Нещадима І. С.

Вимоги скарги заявник обґрунтував тим, що 07 липня 2015 року по справі № 210/1072/15-ц Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано виконавчий лист про стягнення з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_7 боргу в розмірі 513 033,33 Євро. 10 липня 2015 року на виконання цього виконавчого листа головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Думанською А. Л. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 48095411 та одночасно було винесено постанову про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження, який було зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 15422090 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за № 10368142. 21 липня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Нещадимом І. С. винесена постанова про арешт коштів, якою накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках боржника відкритих в установах банків. Постановою правління Національного банку України (далі - НБУ) від 17 грудня 2015 року № 898 відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації. Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Нещадимом І. С. 31 грудня 2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, однак, в порушення вимог частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - ЗУ «Про виконавче провадження»), не зазначено в постанові даних щодо зняття арешту з майна боржника. Ці обставини і стали підставою для звернення до суду з цією скаргою.

На підставі наведеного заявник просив суд визнати неправомірним рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту ДВС МЮУ Нещадима І. С. щодо не зняття арешту з майна та грошових коштів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» при закінченні виконавчого провадження № 48095441; зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту ДВС МЮУ Нещадима І. С. провести виконавчі дії по зняттю арештів з нерухомого майна та грошових коштів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по виконавчому провадженню № 48095441; зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту ДВС МЮУ Нещадима І. С. вчинити дії по вилученню обтяження, накладеного у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, номер запису про обтяження 15422090, дата та час реєстрації - 10 липня 2015 року, 16:45:15; зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту ДВС МЮУ Нещадима І. С. вчинити дії по вилученню обтяження, накладеного у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, номер запису про обтяження 10368142, дата та час реєстрації - 10 липня 2015 року, 16:01:11.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не сплатив виконавчий збір і тому відсутні підстави для зняття арешту, накладеного на майно боржника, чи скасування вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, необхідних у зв'язку із завершенням виконавчого провадження, як це передбачено частиною першою статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час завершення виконавчого провадження 31 грудня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково. Зазначено підставою для відмови в задоволенні скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладу фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О. С. на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ по виконавчому провадженню № 48095441 частину десяту статті 152 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, однак залишив поза увагою положення частини десятої статті 152 ЦПК України, які регулюють процесуальні питання, що спрямовані на забезпечення позовних вимог та гарантування виконання рішення суду і підлягають застосуванню в цьому випадку. Також апеляційний суд вважав за необхідне звернути увагу на положення розділу 7 ЗУ «Про виконавче провадження», якими врегульовані питання порядку звернення стягнення на майно боржника та які відповідають вимогам частини десятої статті 152 ЦПК України щодо обтяження грошових коштів боржника.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року і ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення вимог скарги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що посилання суду першої інстанції на те, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не виконав свої зобов'язання, оскільки ним не сплачено виконавчий збір є необґрунтованим та суперечать статтям 210, 213 ЦПК України, статтям 49,50, 67 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження), статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), які суд повинен був застосувати при постановлені ухвали.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності висновків апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення скарги зводяться до того, що апеляційний суд безпідставно вирішив спір, керуючись положеннями статті 152 ЦПК України, які до правовідносин між сторонами у справі не застосовуються, а також апеляційний суд безпідставно не застосував положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обов'язкових до застосування в цьому випадку.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Положеннями статті 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 грудня 2017 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2018 року крім іншого відкрито касаційне провадження у справі.

Правом на подання відзиву (заперечення) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі виконавчого листа № 210/1072/15-ц, виданого 07 липня 2015 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Думанською А. Л. 10 липня 2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 48095441. В порядку здійснення виконавчих дій 10 липня 2015 року було накладено арешт на майно боржника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та оголошено заборону на його відчуження. 21липня 2015 року, в зв'язку з невиконанням самостійно боржником рішення, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Думанською А. Л. було винесено постанову ВП № 48095441 про стягнення з боржника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчого збору у розмірі 10 % від суми, що підлягає стягненню. Того ж дня постановою державного виконавця було накладено арешт на кошти боржника АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

За правилами пункту 3-1 частини першої статті 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на 31 грудня 2015 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

На виконання цієї норми права постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Нещадимом І. С. 31 грудня 2015 року було закінчено виконавче провадження ВП № 48095441 по виконавчому листу № 210/1072/15-ц.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на 31 грудня 2015 року).

За правилами частини першої статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на 31 грудня 2015 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Закінчуючи виконавче провадження ВП № 48095441 по виконавчому листу № 210/1072/15-ц, державним виконавцем не було знято арешти накладені в процесі проведення виконавчих дій і ці обставини стали підставою для звернення заявника до суду з цією скаргою.

Суд першої інстанції помилково вважав такі дії державного виконавця такими, що не суперечать частини першої статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на 31 грудня 2015 року).

Посилання касаційної скарги, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки, що боржник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не сплатив виконавчий збір і тому відсутні підстави для зняття арешту за правилами частини першої статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» є обґрунтованими.

За правилами пункту 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на 31 грудня 2015 року), який є обов'язковим та пріоритетним до застосування у цьому випадку за правилами частини четвертої статті 110 Цивільного кодексу України, статті 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», статті 1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», частини восьмої Розділу Х Прикінцеві та Перехідні положення ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Тому головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Нещадиму І. С. 31 грудня 2015 року під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 48095441 слід було застосувати норми частини першої статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» в поєднанні з положеннями пункту 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в чинній на той час редакції) та зняти арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, чого безпідставно зроблено не було, тобто скарга заявника у справі є обґрунтованою.

Слід зазначити, що посилання касаційної скарги на помилкове застосування апеляційним судом до спірних правовідносин статті 152 ЦПК України також заслуговують на увагу, оскільки нормами цієї статті (в редакції чинній на час виникнення між сторонами у справі відповідних правовідносин та розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) було врегульовано питання забезпечення цивільного позову при розгляді справи судом, а між сторонами у справі існують інші правовідносини, які виникли на стадії виконання судового рішення і стосуються вони не забезпечення позову, а забезпечення примусового виконання судового рішення.

З цих підстав визнати законними і обґрунтованими ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

За правилами частин першої та третьої статті 412 ЦПК України (тут і далі ЦПК України в чинній редакції) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судами попередніх інстанцій не застосовано при вирішенні цього спору частини першої статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» в поєднанні з положеннями пункту 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на 31 грудня 2015 року) оскаржувані в касаційному порядку судові рішення підлягають скасуванню з ухвалення нового судового рішення по суті вимог скарги.

Як зазначено вище, скарга АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Нещадима І.С. є обґрунтованою, а тому вказану бездіяльність державного виконавця слід визнати неправомірною і зобов'язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), як це передбачено положеннями частини другої статті 451 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 412, 416, 419, 451, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року скасувати.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. задовольнити.

Визнати неправомірним рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. щодо не зняття арешту з майна та грошових коштів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» при закінченні виконавчого провадження № 48095441.

Зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. провести виконавчі дії по зняттю арештів з нерухомого майна та грошових коштів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по виконавчому провадженню № 48095441.

Зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. вчинити дії по вилученню обтяження, накладеного у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, номер запису про обтяження 15422090, дата та час реєстрації - 10 липня 2015 року, 16:45:15.

Зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. вчинити дії по вилученню обтяження, накладеного у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, номер запису про обтяження 10368142, дата та час реєстрації - 10 липня 2015 року, 16:01:11.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська