Справа № 362/191/17 Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/53/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 46 18.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Мельника Я.С., Суханової Є.М.,

секретар: Шуляк Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року у справі за позовом ГО «Місцева асоціація учасників АТО та інших бойових дій, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2, треті особи: Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Васильківської районної державної адміністрації, про визнання недійсним рішень органу місцевого самоврядування та державної реєстрації земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У січні 2017 року ГО «Місцева асоціація учасників АТО та інших бойових дій, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів» звернулась до суду із вказаним позовом.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати недійсним та скасувати Наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 04 квітня 2014 року № КИ/:03:007/00018229 «Про затвердження документації із землеустрою там надання земельної ділянки у власність», визнати недійсною та скасувати Державну реєстрацію земельної ділянки площею 1.963 га, що розташована у АДРЕСА_1, та кадастровий № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що, на підставі рішення Тринадцятої сесії сьомого скликання Васильківської міської ради від 26 липня 2016 року, ГО «Місцева асоціація учасників АТО та інших бойових дій, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів» отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в земельної ділянки в оренду, орієнтованою площею 1 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування багатоповерхового житлового будинку, терміном на 5 років.

В подальшому, маючі на меті оформити своє право оренди, уповноважена особа від її імені звернулась до землевпорядної організації та замовила розробку проекту землеустрою. В процесі виготовлення такої документації та присвоєння відповідного кадастрового номеру, стало відомо, що вказана земельна ділянка вже перебуває у власності невідомої особи, а тому присвоїти кадастровий номер неможливо.

На підставі листа, що було надано ПП «Консалтінгова фірма «Лаггар», позивачу стало відомо, що спірна земельна ділянка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, також даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1. З метою з'ясувати підстави відповідно до яких ОСОБА_2 набув права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 він, через адвоката звернувся до Васильківської міської ради та архівного відділу.

З відповідей на адвокатський запит від 31 жовтня 2016 за №757/09-26 та від 21 листопада 2016 року за №06-03/266 йому стало відомо, що Васильківська міська рада взагалі не приймала жодних Рішень щодо надання у приватну власність або користування земельної ділянки у військовому містечку №11 міста Василькова ОСОБА_2

На підставі викладеного, позивач вважає, що державна реєстрація земельної ділянки площею 1.963 га, кадастровий номер НОМЕР_1 була здійснена на підставі підробленого рішення органу місцевого самоврядування, а, отже, передача у приватну власність ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки була здійснена незаконно.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано Наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 04 квітня 2014 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1, 963 га. для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво від 19 червня 2014 року, видане ОСОБА_2 про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1, 963 га., розташовану на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1, 963 га., розташовану на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Судом встановлено, що 29 червня 2016 року голова правління ГО «Місцева асоціація учасників АТО та інших бойових дій, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів» Сокол О.М. звернувся із заявою до голови Васильківської міської ради Київської області Сабадаша В.І. із заявою, в якій просив розглянути питання щодо виділення їхній організації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового, багатоповерхового будинку для учасників АТО, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів на території АДРЕСА_1 площею 1-га (а.с.6).

Рішенням тринадцятої сесії сьомого скликання Васильківської міської ради Київської області від 26 липня 2016 року надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ГО «Місцева асоціація учасників АТО та інших бойових дій, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів» в АДРЕСА_1, орієнтовною площею 1 га для будівництва та обслуговування багатоповерхового житлового будинку терміном на 5 років та зобов'язано ГО «Місцева асоціація учасників АТО та інших бойових дій, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів» розробити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду після укладення договору з землевпорядною організацією, яка має відповідну ліцензію на її виконання (а.с. 7-8).

Як вбачається з листа приватного підприємства «Консалтингова фірма «Лаггар», підприємство не може розробити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років за адресою: АДРЕСА_1, орієнтовною площею 1,0000 га у зв'язку з накладанням проектної земельної ділянки на існуючу земельну ділянку площею 1,963 га, за кадастровим номером:НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_2 (а.с.9).

Як видно із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САМ НОМЕР_2 від 19 червня 2014 року, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Степанець І.В., земельна ділянка, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, сщ/рада Глевахівська, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,963 га належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.56).

Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 12 грудня 2013 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність розташованої на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області (а.с.136).

Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області №КИ/:03:007/00018229 від 04 квітня 2014 року затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області та надано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 1,9630 га(кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області (а.с.67).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-014 від 03 квітня 2014 року вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1, розташована на території Київської область, Васильківського району, Глевахівської селищної ради площею 1,9630 зареєстрована 03 квітня 2014 року Управлінням Держземагенства у Васильківському районі Київської області (а.с.68).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області №04-15/382 від 06 квітня 2017 року в місцевому фонді документації відділу не обліковуються (відсутні) матеріали технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 1,963 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_2 (а.с.49).

Як видно з відповіді виконавчого комітету Глевахівської селищної ради №270/02-22 від 28 квітня 2017 року, будь-яких рішень з даного питання Глевахівська селищна рада не приймала та земельна ділянка у власність ОСОБА_2 не передавалась (а.с.78).

Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів №164 від 29 липня 1996 року було затверджено акт від 24 липня 1996 року про прийняття на баланс фонду комунального майна АДРЕСА_1 м. Василькова (а.с.122).

Рішенням від 30 березня 2001 року №244-15 «Про затвердження генерального плану розвитку селища та погодження меж міста Васильків» Глевахівська селищна рада затвердила генеральний план розвитку селища з виключенням житлового масиву АДРЕСА_1 з території селища та звернулася до Васильківської районної ради з клопотанням про погодження меж м. Василькова (а.с.124).

12 червня 2001 року Васильківська міська рада ухвалила рішення №8-14 «Про погодження меж міста Василькова», яким погодила межі м. Василькова та смт. Глеваха загальною площею 3100 га. (а.с.125).

09 лютого 2007 року Васильківська міська рада ухвалила рішення №08.78-16 «Про погодження межі м. Василькова та смт. Глеваха», яким погодила межу м. Василькова та смт. Глеваха з включенням житлового масиву АДРЕСА_1 площею 91,3 га до території м. Василькова (а.с.126).

У додатку №1 до акту прийому - передачі земель АДРЕСА_1 від 13 березня 2007 року вказано схему розташування земельної ділянки (а.с.127).

Відповідно до протоколу спільного засідання комісії Васильківської міської ради V скликання №1 від 13 березня 2007 року, створено згідно розпорядження Васильківського міського голови від 17 травня 2006 року №6Р «Про утворення комісії щодо вирішення питання передачі земель АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади міста Василькова» та постійної комісії міської ради з питань регулювання земельних відносин згідно рішення VІ сесії V скликання Васильківської міської ради від 09 лютого 2007 року «Про погодження межі м. Василькова та смт. Глеваха» з передачі земельної ділянки площею 81,3 га (територія АДРЕСА_1) до власності територіальної громади міста Василькова погоджено передачу земельної ділянки площею 81,3 га (територія АДРЕСА_1) до власності територіальної громади міста Василькова та доручено Васильківському міському голові Іващенку С.Г. підписати акт прийому-передачі земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 81,3 га з Глевахівською селищною радою (а.с.128)

13 березня 2007 року актом прийому-передачі спільної комісії Васильківської міської ради та Глевахівської селищної ради земельна ділянка житлового масиву АДРЕСА_1 була прийнята в межі Васильківської міської ради (а.с.129).

Як вбачається з листа Васильківської міської ради Київської області від 31 жовтня 2016 року №757/09-26, Васильківська міська рада Київської області повідомила про те, що відомості стосовно надання гр. ОСОБА_2 у приватну власність або користування земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 1,963 га, у в/м 11 у матеріалах Васильківської міської ради шостого та сьомого скликання відсутні (а.с.12).

Згідно з листом архівного відділу Васильківської міської ради Київської області №06-03/266 від 21 листопада 2016 року, відомостей про надання ОСОБА_2 у приватну власність, користування земельної ділянки площею 1,963 га, яка розташована в м. Васильків в/м 11 у рішеннях сесій за 2010 - вересень 2013 року не виявлено (а.с.11).

Як видно з листа секретаря Васильківської міської ради Перінської О. з 2013 року по 13 квітня 2017 року рішення Васильківської міської ради про надання гр. ОСОБА_2 у приватну власність або користування земельної ділянки площею 1,963 га, кадастровий номер НОМЕР_1 не приймалось (а.с.52).

Відповідно до відповіді в.о. начальника відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Кабан В.Ф. від 19 квітня 2017 року, земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1, згідно наявного проекту формування території та встановлення меж Глевахівської селищної ради народних депутатів і селища Глеваха Васильківського району Київської області від 1992 року, розташована на території Глевахівської селищної ради, за межами населеного пункту, Васильківського району Київської області (а.с. 55).

Згідно із ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, а органи влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У статті 14 Конституції України закріплено те, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до Порядку взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру/Держземагенства під час реалізації повноважень з передачі земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб №95 (далі-Порядок) встановлено, що копія наказу, що надається заявнику, має бути належним чином завірена (п. 106 Типової інструкції від 30.11.2011р. №1242).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.3, 2.5.1 Порядку, при надходженні до територіального органу клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення у межах норм безоплатної приватизації, відповідним територіальним органом в момент надходження клопотання здійснюється реєстрація цього клопотання. Державним кадастровим реєстратором і керівником управління (відділу) Держземагентства у районі (місті), міськрайонного, міжрегіонального управління (відділу) в одноденний строк письмово надаються територіальному органу наявні відомості з Державного земельного кадастру згідно з додатком 1 до Порядку, а також викопіювання з індексної кадастрової карти (плану), на якій орієнтовно відображено запитувану земельну ділянку.

У разі, якщо земельна ділянка передається у власність у межах норм безоплатної приватизації мають бути дотриманні вимоги статей 116, 118, 122 ЗК України, статей 2, 6 Закону України «Про землеустрій», статей 36 Закону України «Про охорону земель»: наявність доданого до клопотання графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі(ч.6 ст. 118 ЗК); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (ст. 122 ЗК України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Кодексу).

Згідно до п. 2.6 Порядку, у разі дотримання вимог, зазначених у пункті 2.5 Порядку, відповідним територіальним органом у строк, що не перевищує двох днів, надсилається запит органу місцевого самоврядування (сільській, селищній, міській раді) за місцем розташування земельної ділянки з проханням висловити позицію щодо можливості передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах).У запиті зазначаються підстави відмови у наданні земельної ділянки (частина сьома статті 118, частина третя статті 123 Кодексу), а також прохання перевірити бажане місце розташування земельної ділянки на відповідність затвердженому генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній і землевпорядній документації, розробленій на місцевому рівні, якими обґрунтовуються довгострокові стратегії планування та забудови території населеного пункту і розвитку відповідної територіальної громади. До за3питу додаються клопотання та викопіювання з індексної кадастрової карти.

Відповідно до положень ст. 116 ЗК України в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, передбачено, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 118 Земельного кодексу України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадяни зацікавлені у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 123 Земельного Кодексу України в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 Земельного Кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У відповідності до положень абз. 1 п. 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (в редакції від 17.08.10) передбачалося, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст. 122 ЗК України, відповідно до ч. 4 якої (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) обласним державним адміністраціям надано право передавати земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України - право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В статті 1 цього Закону зазначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно являє собою офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор прав на нерухоме майно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до статті 21 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Така позиція узгоджується з правовим висновком Верховного суду України у справі 6-14цс13.

Так, відповідно до положень ст. ст. 2,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту, зокрема, припинення прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єкт.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Крім того відповідно до ч.4 ст. 26 вищевказаного закону, зазначається, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

Суд першої інстанції вказав, що, заперечуючи проти позову, відповідачі мали право відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України заявити клопотання про призначення експертизи. Однак, такої заяви про призначення експертизи відповідачами в судовому засіданні подано не було, хоча судом, з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України, таке право їм було роз'яснено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 січня 2018 року було задоволено клопотання ОСОБА_2 та призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська, 6, 03680), попередивши їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків за ст.ст. 384, 385 КК України.

На вирішення експертизи поставлено наступні питання :

1) чи перебувала земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 1,963 га, яка розташована на території Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, на момент її відведення у 2014 році в межах міста Васильків Київської області?

2) Чи накладаються межі земельної ділянки, виділеної ГО «Місцева асоціація учасників АТО та інших бойових дій, ветеранів збройних сил та правоохоронних органів» на межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності?

Однак, матеріали цивільної справи повернулись до Апеляційного суду Київської області разом з повідомленням про неможливість надання висновку експерта у зв'язку із незадоволенням клопотання експерта про надання додаткових відомостей (т. 2, а.с. 100-101).

Разом з цим, встановлено, що рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яке б установлювало право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 відсутнє, факт звернення останнього до Головного управління Держземагенства у Київській області з відповідним клопотанням про приватизацію земельної ділянки відповідачем не доведено. У зв'язку з відсутністю відповідних клопотань та землевпорядної документації в управлінні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що видача свідоцтва про право власності на земельну ділянку без визначеної законом (статті 116 ЗК України) підстави є неправомірною, а свідоцтво про право власності на земельну ділянку, видане з порушенням вимог статей 116, 118 ЗК України,є недійсним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та з урахуванням того, що судом вживались всі заходи для об'єктивного встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Твердження апелянта щодо законності оспорюваного наказу Головного управління Держземагенства у Київській області та подальшої видачі свідоцтва та реєстрації права власності оцінюються колегією суддів критично, оскільки не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують рішення першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування цього рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позову, в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 27 червня 2018 року

Головуючий М.В. Мережко

Судді Я.С. Мельник

Є.М. Суханова