Справа №162/311/18
Номер провадження 2/162/165/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря Пилипчук Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Любешівська селищна рада Волинської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку у житловому будинку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ЛЛюбешівська селищна рада Волинської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку у житловому будинку.

Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 25 липня 1991 року, його син ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, яка є відповідачем по справі. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стали проживати в йому будинку, де було зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2. Від даного шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. В 2005 році рішенням Любешівського районного суду Волинської області шлюб між ними було розірвано. В липні 2005 року ОСОБА_2 повернулася проживати у будинок своїх батьків, що в АДРЕСА_2 жовтня 2006 року син зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4).

Вказав, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у належному йому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, Волинської області близько 13 років.

Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою по АДРЕСА_1, Волинської області, зобов'язати третю особу зняти відповідача з реєстраційного обліку в будинку по АДРЕСА_1, Волинської області.

Ухвалою судді від 16 травня 2018 року у справі відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі.

Сторони по справі в судове засідання на розгляд справи не з'явились.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 отримала судову повістку про виклик до Любешівського районного суду Волинської області на розгляд справи 22 травня 2018 року, що підтверджується її особистим підписом на зворотному поштовому повідомленні.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Любешівської селищної ради Волинської област в судове засідання не з"явився, але селищний голова ОСОБА_5 надав суду письмове пояснення щодо позовної заяви ОСОБА_1, згідно якого Любешівська селищна рада не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_2 такою, що що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, в задоволенні решти позовних вимог просили відмовити.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідженими у справі доказами судом встановлено наступне.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.02.2010 року за №25302714 на підставі договору дарування №1282 від 19.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Любешівського районного нотокругу ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_1, Волинської області на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1, позивачу по справі.

Отже, позивач є власником вказаного будинку, тому наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 цього ж Кодексу встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з липня 2005 року за адресою належного позивачу житлового будинку не проживає, що об'єктивно знайшло своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, при цьому поважності причин не проживання відповідача в спірному житлі не встановлено, а також чинення перешкод відповідачу зі сторони позивача в користуванні цим житлом.

Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача, щодо визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим будинком є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин понад один рік відсутня за адресою по АДРЕСА_1, Волинської області.

Що стосується позовної вимоги щодо усунення перешкод у користуванні й володінні житловим будинком шляхом зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання, суд вважає що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України).

Така правова позиція роз'яснена у постанові Верховного Суду України від 16.02.2012 року №6-57цс11.

З огляду на викладене, суд вважає що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки задоволення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування є підставою для зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання.

Отже, враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

За клопотанням позивача судові витрати по справі слід залишити за позивачем.

На підставі ст.ст.4, 12, 19, 81, 274-279 ЦПК України, ст.ст.319, 321, 383,405 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Любешівська об'єднана територіальна громада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку у житловому будинку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Березичі Любешівського району Волинської області, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 Ісаковичу-відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Головуючий: