У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Астахової О.О.

при секретарі Полторак І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року у справі №17/15, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", -

в с т а н о в и в :

Представник заявника 11 грудня 2017 року звернулась до суду із заявою в якій просить скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року у справі №17/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з боржника на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту №1987 від 23.01.2008 року в сумі 467 698,23 грн. та третейський збір в сумі 5 076,98 грн.

Мотивуючи заяву тим, що про означене рішення третейського суду ОСОБА_1 дізнався випадково та з його змістом ознайомився лише 07 грудня 2017 року під час ознайомлення з метріалами цивільної справи №755/8616/15-ц. Заявник не погоджується із рішенням третейського суду, оскільки даний спір не підлягав розгляду третейським судом, так як не був підсудний третейському суду відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

У судову засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримав заяву про скасування рішення третейського суду та просив її задовольнити з підстав викладених в ній.

Крім того, просив поновити строк для звернення із заявою про скасування рішення третейського суду, оскільки заявнику не було відомо про розгляд справи у третейському суді та він не отримував копії рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30.01.2015 року у справі №17/15.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» Брижан А.С. у судовому засіданні заперечувала проти скасування рішення третейського суду та просила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, вважаючи вимоги безпідставними та необгрунтованими з наступних підстав.

23 січня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено договір №1987 відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 60 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення до 15 січня 2028 року.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак позичальник порушив умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, що змусило банк звернутись із позовом про стягнення заборгованості до третейського суду.

ОСОБА_1 при укладенні вказаного договору був ознайомлений із застереження до кредитного договору, яке є третейською угодою.

Заборона на розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, не поширюється на умови Договору кредиту №1987 від 23.01.2008 року, так як зміни у законодавстві відбулись 03 лютого 2011 року, тобто після дати укладення договору.

Крім того, Закон України "Про захист прав споживачів" застосований до спорів щодо надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедуру виконання договору, які передують його укладенню. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання договору, зазначений закон не може застосовуватись.

Заявник не надав доказів порушення чинного законодавства при укладені кредитного договору та не навів законних підстав для скасування рішення третейського суду, а тому у його заяві слід відмовити.

Суд, заслухавши думку представника заявника, представника ПАТ «Укрсоцбанк», вивчивши матеріали поданої заяви, оглянувши матеріали третейської справи №17/15, оцінивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Із заявою про скасування рішення третейського суду ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києві 11 грудня 2017 року (а.с. 2).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року у справі №17/15, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (а.с. 38).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 389-1 ЦПК України, в редакції чинній на момент подання заяви, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 454 ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом.

Враховуючи що Цивільний процесуальним кодексом України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, не передбачена можливість передачі справи за інстанційною підсудністю, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду заяви Дніпровським районним судом.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року по справі №17/15 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з відповідача користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту в сумі 467 698,23 грн. та третейський збір в сумі 5076,98 грн. (а.с. 6-7).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк для звернення із заявою про скасування рішення третейського суду від 30 січня 2015 року у справі №17/15 та визнано причини пропуску такого строку поважними.

Відповідно до п. 6.1 Договору кредиту №1987 від 23 січня 2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз О.А. Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем В.М. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункту суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків (а.с. 8-9).

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2983-VI передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2630цс 15 у постанові від 03 лютого 2016 року.

Аналогічні правові позиції містяться в постановах Верховного Суду України №6-2892цс15 від 27.01.2016, № 6-2712цс15 від 27.01.2016, № 6-087цс15 від18.11.2015.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, на момент прийняття рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків - 30 січня 2015 року, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Крім того, слід зазначити, що приймаючи рішення у третейській справі про задоволення позову, судом вирішено питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла в іноземній валюті, а саме в доларах США в еквіваленті до гривні.

Разом з цим, наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно- значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-831 цс 14 у постанові від 21 жовтня 2015 року.

Отже, якщо кредит надано в іноземній валюті, такий спір також не підвідомчий третейським судам.

Відповідно до ч. 2 ст. 458 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Оскільки на момент прийняття рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків - 30 січня 2015 року Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), кредит надано в іноземній валюті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви.

А відтак, рішення Постійно діючого третейського суду від 30 січня 2015 року у справі №17/15 підлягає скасуванню, оскільки така справа не підвідомча третейському суду.

Керуючись ст.ст. 259-261, 352-354, 454-458, 460 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», Постановою Верховного Суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015 року, № 6-2875цс15 від 17.02.2016 року, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року у справі №17/15, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" - задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року у справі №17/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Ухвала суду за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або про відмову в його скасуванні, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

С у д д я : О.О. Астахова