Провадження №2/523/3212/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2018 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Шевчук М.Є.

представників: позивача ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4, Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить захистити їх права, як власників нежитлового приміщення першого поверху, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 167, загальною площею 25,6 кв.м., усунувши перешкоди у його володінні та користуванні шляхом виселення ОСОБА_3 з вказаного приміщення, передавши нежитлове приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі позивача.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач по справі ОСОБА_3 без достатніх правових підстав зайняв вказане вище нежитлове приміщення, яке використовує в своїх інтересах, чим створює перешкоди як позивачу, так і ОСОБА_4, який за договором оренди від 05.08.2013р. передане останньому у платне тимчасове користування. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.06.2016р. позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради були задоволені у повному обсязі. Додатковим рішенням суду від 25.08.2016р. заочне рішення було доповнено.

Ухвалою суду від 26.04.2018р. заочне рішення суду від 16.06.2016р. та додаткове рішення суду від 25.08.2016р. були скасовані, а справу призначено до розгляду за участю сторін.

Представник позивача у судовому засіданні предявлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Його представник в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі, зазначивши, що нежитлового приміщення, яке просить витребувати позивач у відповідача, не існує з 2011р., оскільки таке було повністю зруйновано. За вказаною адресою ОСОБА_3 побудував інше нежитлове приміщення гараж, який використовує у своїх інтересах. На підтвердження вказаних обставин представник послалась на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.08.2014р., яке набрало законної сили, яким було встановлено, що спірне приміщення зруйновано, а на його місце ОСОБА_3 побудував гараж за власний рахунок.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявився без поважних на те причин, про час там місце розгляду справи був сповіщений належним чином. В матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_4 в яких він підтвердив факт перешкоджання йому у користуванні орендованим приміщенням з боку ОСОБА_3, просить задовольнити позовні вимоги.

Одеська міська рада не забезпечила участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини прийшов до наступного.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у ч. 4 ст. 41 Конституції України, якою визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України; далі ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, захист права власності не є абсолютним та залежить від сукупності обставин, які підлягають дослідженню судом при вирішенні справи по суті.

Відповідно до положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011р. №384-УІ, рішення Одеської міської ради від 27.06.2006р. №56-У, позивач є єдиним органом, що здійснює управління комунальною власністю Одеської міської ради, відтак є належним позивачем на звернення до суду з приводу захисту порушених, невизнаних або оспорюваних права та інтересів територіальної громади.

Згідно представлених документів нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 25,6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 167, на підставі свідоцтва про право власності від 21.03.2012р. серії САЕ №571290, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16.02.2012р. №51 є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

На підставі договору оренди №58/83 від 05.08.2013р. вказане нежитлове приміщення було передано у платне тимчасове користування ОСОБА_4

Втім, судом встановлено, що за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 167 на теперішній час знаходиться гараж, загальною площею 25,6 кв.м., який був реконструйований відповідачем з сараю за власний кошт, на що останній отримав згоду КП ЖКС «Пересипський» та 13.02.2013р. уклав договір №39/3 пайової участі для власників (користувачів, орендарів) гаражів для утримання обєктів благоустрою, яким надано ОСОБА_3 в користування гараж за №006. Даний факт був встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.08.2014р. (справа №523/15600/13-ц), ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.12.2014р., якою зазначене рішення суду було залишено без змін. В силу ч.4 ст. 83 ЦПК України, зазначені вище обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи. В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що предмет нерухомості та підстава виникнення на нього права власності у територіальної громади, які досліджувались у цивільній справі №523/15600/13-ц є тотожні з предметом, який розглядається у даній справі.

Крім того, факт зруйнованості спірного нежитлового приміщення та побудови на цьому місці гаражу відповідачем підтверджується виготовленим технічним паспортом від 20.09.2013р., виготовленого ФОП ОСОБА_5 Наявність вказаного технічного паспорту свідчить про те, що Департаментом комунального господарства ОМР фактично не передавався в оренду ОСОБА_4 обєкт нерухомості в натурі, оскільки на той час не існував.

Сам по собі факт документального підтвердження належності територіальній громаді нежитлового приміщення не спростовує факт відсутності такого майна та побудову іншого нежитлового приміщення гаражу.

Посилання представника позивача на те, що гараж був побудований у спосіб невстановлений законом, судом до уваги не приймається з урахуванням предмету та підстав предявленого позову. З іншими вимогами щодо захисту свого порушеного права, як власника, позивач до суду не звертався.

В той же час суд відхиляє заперечення представника відповідача з посиланням на ч.1 ст.349 ЦК України про припинення права власності на спірний обєкт у позивача в звязку з його знищення, так як частина 2 тієї ж статті визначає, що право власності припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Такі зміни до реєстру прав власності з боку Департаменту комунального господарства ОМР не вносилися.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259, 263-265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4, Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення - залишити без задоволення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 21.06.2018р.

Суддя