Ухвала

23 червня 2018 року

м. Київ

справа № 331/3752/15-ц

провадження № 61-35840ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18 березня 2016 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2018 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ?

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовними вимогами до

ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 червня 2008 року між

ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір споживчого кредиту

№ 0, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі

35 000,00 доларів США строком до 23 листопада 2028 року зі сплатою 13 % річних. Зазначений договір було забезпечено договором поруки від 27 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, та договором поруки від 27 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та

ОСОБА_3

В порушення умов договору ОСОБА_2 несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого станом на 14 травня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі

29 730,76 доларів США.

Враховуючи, що ОСОБА_2 суму боргу добровільно не погасив,

ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 730,76 доларів США, пеню в розмірі 4 868,90 грн, та стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 730,76 доларів США, пеню в розмірі 4 868,90 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18 березня

2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року

№ 0 в розмірі 29 730,76 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 4 868,90 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року

№ 0 в розмірі 29 730,76 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 4 868,90 грн.

Загальну суму стягнутої заборгованості за кредитним договором від

27 червня 2008 року № 0 року на користь ПАТ «УкрСиббанк» за цим рішенням обмежено розміром 29 730,76 доларів США та 4 868,90 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18 березня

2016 року скасовано та прийнято нову постанову такого змісту.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року

№ 0 в розмірі 29 730,76 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 4 868,90 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року

№ 0 в розмірі 29 730,76 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 4 868,90 грн.

Загальну суму стягнутої заборгованості за кредитним договором від

27 червня 2008 року № 0 на користь ПАТ «УкрСиббанк» за цим рішенням обмежено розміром 29 730,76 доларів США та 4 868,90 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

05 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18 березня 2016 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 730,76 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 4 868,90 грн, судового збору в розмірі 1 218,00 грн та в цій частині постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що додатковими угодами № 1 від 20 березня

2009 року та № 2 від 25 вересня 2009 року до договору про надання споживчого кредиту від 27 червня 2008 року № 0 змінено лише розміри ануїтентного платежу за договором, що не є збільшенням розміру основного зобов'язання за кредитним договором та не впливає на обсяг відповідальності боржників. Підтвердження про надання згоди ОСОБА_1 на зміну основних зобов'язань в частині, що стосується графіку платежів, сплати платежів на користь третіх осіб у матеріалах кредитної справи відсутні, тому ОСОБА_1 вважає, що після укладення зазначених додаткових угод, було змінено суму виплати кредитних коштів, що в свою чергу призвело до збільшення розміру плати за кредит.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках ? на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 611 585,13 грн та не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн х 500 = 881 000,00 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2018 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18 березня 2016 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2018 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка її подавала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило