Справа № 265/5570/18
Провадження № 2-з/265/8/18
У Х В А Л А

27 червня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Щербіна А. В., за участю секретаря судового засідання Монтач А.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2018 року ОСОБА_1 до подання позовної заяви звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із заявою про забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії. В обгрунтування заяви зазначила, що вона має намір звернутися до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: державний нотаріус ОСОБА_3, приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Так, 20.12.2017 р. помер її батько ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

19.06.2018 р. заявниця ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, яка повідомила їй, що її батько 15.12.2017 р. склав заповіт, яким все належне йому на деньсмерті майно заповідав ОСОБА_2

Заявниця вказувала, що на час складення заповіту, стан здоровя батька був нестабільний, він потребував постійного стороннього нагляду, перебував на лікуванні у медичних закладах, а отже, через стійкий розлад здоров'я, вважала, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними.

Крім того, є підстави вважати, що волевиявлення батька не було вільним і не відповідало його волі, а саме: заповіт було складено батьком під впливом фізичного або психічного насильства. Оскільки заявниці відомо, що між батьком та ОСОБА_2 останнім часом були неприязні стосунки, сестра допускала погане поводження із батьком, у зв'язку з чим, в нього не було наміру заповідати все належне йому майно ОСОБА_2

Таким чином вважала, що заповіт порушує її права як спадкоємця першої черги на 1/2 частину спадкового майна.

Також вказувала, що ОСОБА_2 на теперішній час ще не отримала свідоцтва про право на спадщину, проте, на підставі оскаржуваного заповіту вона в будь-який час має право на його отримання, після чого набуде право власності на спадкове майно: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: м.Маріуполь, вул.Ровенська, буд.4, а також автомобіль Hyundai Ассеnt. Заявниці відомо, що ОСОБА_2 має бажання невідкладно продати успадковане за заповітом майно, тому у Заявниці є підстави побоюватися, що такі дії ОСОБА_2 можуть в подальшому позбавити Заявницю права успадкування належної їй за законом частки спадкового майна, що ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду та поновлення прав та інтересів ОСОБА_1

Посилаючись, зокрема на ст.ст.149, 150 ЦПК України, просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу ОСОБА_4 вчиняти дії, повязані з видачею ОСОБА_2 у спадковій справі №96/2018 свідоцтва про право на спадщину за заповітом реєстраційний номер 1-839 від 15.12.2017 р. та реєстрацією права власності на спадкове майно: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: м.Маріуполь, вул..Ровенська, буд.4 та автомобіль Hyundai Ассеnt червоного кольору.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та оцінивши докази, які мають значення для розгляду заяви про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Частина 2 ст.149 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.3 ст.150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою померлого 20.12.2017 року ОСОБА_5

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 19.06.2018 року звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 також є донька ОСОБА_2, яка є також спадкоємцем за заповітом.

Також зі змісту заяви судом встановлено, що ОСОБА_1 бажає оскаржити дійсність заповіту складеного на користь ОСОБА_2 та претендує на 1/2 частину спадкового майна як спадкоємиця першої черги.

Проте, заява про забезпечення позову була подана щодо заборони приватному нотаріусу ОСОБА_4 вчиняти дії відносно всього спадкового майна, незважаючи на те, що можливість спадкування ОСОБА_2 1/2 частини спадкового майна під сумнів Заявницею взагалі не ставиться.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову, про які просить Заявниця, є неспівмірними із можливими заявленими позивними вимогами.

Крім того, суд не може залиши поза увагою той факт, що спадкодавець ОСОБА_5 помер ще 21.12.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а згідно з ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Таким чином, станом на 26.06.2018 року строк для прийняття спадщини сплив, а отже ОСОБА_2 має право на одержання свідоцтва про право на спадщину.

В той же час, заявниця ОСОБА_1 звертається до суду із заявою про забезпечення позову, а не позовом лише 26.06.2018 року, тобто після спливу строку прийняття спадщини.

При цьому, для суду є не зрозумілим, чим викликана така затримка у захисті ОСОБА_1 своїх спадкових прав, коли зміст заповіту їй був відомий, про що вона вказала у заяві, поданій приватному нотаріусу ОСОБА_4

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, будь яких доказів того, що волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало його волі внаслідок фізичного або психічного насильства, а також, що ОСОБА_2 має бажання невідкладно продати успадковане за заповітом майно, суду не надано.

Суд вважає, що обмеження особи у праві мирно володіти своїм майном, повинно ґрунтуватися на належних та допустимих доказах, а не на абстрактних уявленнях.

Таким чином, суд робить висновок, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149 153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії відмовити.

2. Ця ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів, з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст цієї ухвали складено 27.06.2018 року.

Суддя А.В. Щербіна