Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 388/946/14-ц

провадження № 61-18905св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1,

представник заявника - ОСОБА_2,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Біліцька Наталія Миколаївна,

заінтересовані особи: стягувач - публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», боржник - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року у складі судді Баранського Д. М. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2017 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Дуковського О. Л., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Біліцької Н. М. (далі - державний виконавець), заінтересовані особи: ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»).

Скарга мотивована тим, що 27 липня 2016 року він отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27 липня 2015 року № 48239234, з метою виконання рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 7 листопада 2014 року, яким стягнуто солідарно з нього та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 926,13 грн. Вважав, що державний виконавець не мав підстав відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій), виносити постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки стягувачем не було подано заяву про примусове виконання рішення суду, тому необхідно було відмовити у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною постанову про відкриття виконавчого провадження від 27 липня 2015 року № 48239234, винесену державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Біліцькою Н. М.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, оскільки держаний виконавець при відкритті виконавчого провадження діяв правомірно, так як відповідним Законом України та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, не передбачено повторного надіслання стягувачем заяви про примусове виконання рішення при отриманні виконавчого документа для виконання за належністю.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим, оскільки оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27 липня 2015 року прийнята відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що Закон України «Про виконавче провадження» надає право державному виконавцю відкривати виконавче провадження виключно за заявою стягувача про примусове виконання судового рішення, проте така заява державному виконавцю подана не була, що не врахували суди попередніх інстанцій.

Посилається, що наведене твердження підтверджено й самим державним виконавцем, оскільки в оскаржуваній постанові вказано, що заява про примусове виконання подавалася 23 липня 2015 року, проте фактично така заява відсутня.

У березні 2017 року ПАТ «Ощадбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому вказує, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржувані судові рішення законними і обґрунтованими, так як державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та правомірно відкрив виконавче провадження, отримавши документи від відділу державної виконавчої служби Новгородківського районного управління юстиції Кіровоградської області, який закінчив виконавче провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 7 листопада 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 926,13 грн.

На підставі вищезазначеного заочного рішення 23 січня 2015 року Долинським районним судом Кіровоградської області ПАТ «Ощадбанк» видано виконавчий документ.

Стягувачем - ПАТ «Ощадбанк» подано виконавчий документ та заяву на його примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Новгородківського районного управління юстиції Кіровоградської області, який відкрив виконавче провадження та здійснював примусове виконання виконавчого документа.

Постановою начальника відділу державної виконавчої служби Новгородківського районного управління юстиції Кіровоградської області від 30 червня 2015 року закінчено виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий документ за належністю до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 387 ЦПК України 2004 року встановлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (стаття 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 3.16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, (далі - Інструкція) у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначає причини направлення виконавчого документа за належністю, повідомляє про проведені виконавчі дії (якщо стягнення проведено частково, зазначається про фактично стягнену суму коштів), якщо боржник відсутній, вказується дата складання акта про відсутність боржника. До копії постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець додає також постанови про стягнення виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій, копії постанов про накладення арешту на кошти чи майно боржника, копії документів щодо майнового стану боржника та його доходів у разі їх наявності. У документах виконавчого провадження, що надійшли за належністю з іншого органу державної виконавчої служби, може бути виправлено граматичні чи арифметичні помилки (в порядку, встановленому Законом) державним виконавцем, який здійснює виконання відповідного рішення.

Встановивши, що стягувачем, ПАТ «Ощадбанки», подано виконавчий документ та заяву на його примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Новгородківського районного управління юстиції Кіровоградської області, який відкрив виконавче провадження та здійснював примусове виконання виконавчого документа, та, встановивши підстави для закінчення виконавчого провадження, передбачені пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», направив виконавчий документ до іншого органу державної виконавчої служби, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстави стягувачу повторно пред'являти заяву про примусове виконання рішення, а державний виконавець належного органу державної виконавчої служби, отримавши постанову про закінчення виконавчого провадження із зазначеної підстави, зобов'язаний відкрити виконавче провадження.

Суди обґрунтовано вказали, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа, що направлений за належністю з постановою про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», діяв правомірно, оскільки цим Законом України та Інструкцією не передбачено у такому випадку повторного надіслання стягувачем заяви про примусове виконання рішення.

Доводи касаційної скарги з посиланням на те, що в оскаржуваній постанові державного виконавця вказано, що заява про примусове виконання подавалася 23 липня 2015 року, проте фактично така заява відсутня, не свідчать про незаконність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27 липня 2015 року.

Апеляційний суд вірно вказав, що зазначення державним виконавцем у оскаржуваній постанові даних про подання заяви стягувачем замість постанови державного виконавця державної виконавчої служби Новгородківського районного управління юстиції Кіровоградської області про закінчення виконавче провадження і направлення виконавчого документа за належністю до Ленінського (нині Подільського) відділу державної виконавчої служби міста Кіровограда (Кропивницького) може свідчити лише про формальні порушення або неточності, граматичні помилки, допущені при складанні постанови і не дають підстав для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували, не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права чи неправильно застосовані норми матеріального права.

Таким чином, вирішуючи скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця, суди повно, всебічно та об'єктивно з'ясували обставини справи, встановили правовідносин, які виникли на стадії виконання судового рішення, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця та права заявника порушено не було.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк