Справа №443/706/17
Провадження №2/443/294/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, третя особа без самостійних вимог: Жидачівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті його бабусі - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що по вул. АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його бабуся - ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що по АДРЕСА_2 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, площею 0,0567 га. За життя бабуся склала заповіт, відповідно до якого належне майно заповіла йому. Відтак, він як єдиний спадкоємець за заповітом, що виявив бажання прийняти спадщину, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 2016 року, а саме на спадкову земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,0567 га. Проте, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше майно(житловий будинок з надвірними спорудами), у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. АДРЕСА_1 Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області - Коцовський О.Т. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності їх представника, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи без самостійних вимог: Жидачівської державної нотаріальної контори - в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому суд вирішив розгляд справи проводити за його відсутності, оскільки неявка останнього не перешкоджала судовому розгляду. Разом, матеріали справи містять достатньо доказів про взаємовідносини сторін.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями: рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради депутатів трудящих №140 від 23 квітня 1956 року «Про відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво по АДРЕСА_3 ОСОБА_6»; рішення виконавчого комітету Ходорівської міської ради народних депутатів №135 від 25 березня 1998 року - що ОСОБА_4 здійснювалось будівництво житлового будинку в АДРЕСА_7 на виділеній за вказаною адресою під забудову земельній ділянці площею 580 кв.м. /а.с. 10-11/.

Згідно технічного паспорта від 05 квітня 2016 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок АДРЕСА_6, загальна площа вказаного будинку становить 81,0 кв.м. (житлова - 49,9 кв.м.). Рік забудови - 1963. Дата взяття на облік в Стрийському МБТІ - 14 квітня 2016 року. Інвентаризаційна вартість - 142428 грн. /а.с. 4-6/.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_8 дійсно на праві власності належав - ОСОБА_4.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 83 років, померла ОСОБА_4, про що 01 лютого 2009 року зроблено відповідний актовий запис №19 та Ходорівською міською радою, від 01 лютого 2009 року, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 /а.с. 7/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлої складається із житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, площею 0,0567 га.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 16 вересня 2005 року, вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за законом мати право - заповідаю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 8-9/.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Так, дослідженими в судовому засіданні матеріалами витребуваної спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 встановлено, факт звернення ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті його бабусі - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та отримання останнім свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 2016 року, а саме на спадкову земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,0567 га.

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу №242/02-31 від 31 березня 2016 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі на інше майно(будинок), у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2, що належав померлій і є спадковим майном /а.с. 12/.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті його бабусі - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що по вул. АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко