СНІГУРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
21 червня 2018 року м.Снігурівка
Справа № 485/517/18
Провадження № 2/485/410/18
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Фортуни Т.Ю.,
секретар судового засідання Семенака А.Г.,
03 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами про визнання ОСОБА_3 (колишнього чоловіка) та ОСОБА_4 (колишньої свекрухи) такими, що втратили право користування належним їй на праві власності житловим будинком № 60 по вул. Гагаріна, 137, в м.Снігурівка Миколаївської області. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідачі за вказаною адресою не проживають більше одного року без поважних причин.
В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.
Позивач подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочних розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні - ст.321 ЦК України. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок № 137 по вул. Гагаріна в м.Снігурівка Миколаївської області. На підтвердження такого позивачем надано копії: договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку від 31 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 та зареєстрованого у реєстрі за № 333; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12005544 від 31 жовтня 2013 року (а.с.7-8).
17 квітня 2018 року за вказаною адресою посвідчено реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 чоловіка позивача, а 07 жовтня 2016 року його матері ОСОБА_4 свекрухи позивача, що підтверджується даними адресних довідок Виконавчого комітету Снігурівської міської ради Миколаївській області (а.с.20,23) та копією будинкової книги (а.с.9-11).
Актом депутата Виконавчого комітету Снігурівської міської ради Миколаївської області ОСОБА_6, датованого 30 березня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем реєстрації по вул. Гагаріна, 137 в м.Снігурівка Миколаївської області зареєстровані, але не проживають з 02 вересня 2015 року (а.с.12).
Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у Постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Захищаючи права власності громадян, суд усуває перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем проживання з 2015 року, тобто понад один рік. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у квартирі.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачі не заперечили обставин, викладених позивачкою у позовній заяві, до суду не зявилися.
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 76-78, 81, 141, 247, 280 ЦПК України, суд,
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити;
визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком № 137 по вул. Гагаріна в м.Снігурівка Миколаївської області;
визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим будинком № 137 по вул. Гагаріна в м.Снігурівка Миколаївської області;
стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір у розмірі по 352,40 (триста пятдесят дві грн. 40коп.) з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Т.Ю.Фортуна