Справа № 161/8487/18
Провадження № 2/161/2608/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 червня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Крупінської С.С.,

при секретарі - Ярмолюк І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Луцької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Позов мотивує тим, що 21.08.2012 року між нею та ОСОБА_2 було розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу їх дочка ОСОБА_3 залишилася проживати з нею. Відповідач з донькою не спілкується, не бере активної участі в забезпеченні та розвитку їх спільної дитини.

З метою оздоровлення дитини та відпочинку вона має намір виїжджати за межі України та оздоровлювати її за кордоном, що буде сприяти моральному та оздоровчому розвитку дитини, однак, її батько жодним способом не зголосився, не повідомив про свою згоду чи незгоду на виїзд дочки ОСОБА_3 за кордон, тим самим ігнорує інтереси самої дитини.

Просить надати їй дозвіл на виїзд за межі України, без згоди та супроводу батька, до Туреччини неповнолітній дитині ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_1 у період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року.

Позивач в судове засідання не з'явилася, а подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала щодо задоволення позову.

Відповідач у судове засідання не з'явився, не подав заяву про слухання справи у його відсутності.

За згодою позивача судом ухвалюється заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що відповідач у справі - ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 21.05.2011 року (а.с. 9).

Після розірвання шлюбу між батьками дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Батько дитини участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні не бере.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що має фінансову змогу організувати та здійснити спільно з дитиною, без присутності батька дитини, подорож на відпочинок за кордон з метою розширення його світогляду, проте в добровільному порядку не вдалося отримати дозвіл на виїзд дитини за межі України без присутності і супроводу батька.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Відповідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Так, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду.

Згідно доводів позивача та долучених до матеріалів справи доказів підтверджується, що метою виїзду є подорож на відпочинок з метою розширення світогляду дитини, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку дитини.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів як на підтвердження того, що мати дитини не спроможна забезпечити належний рівень відпочинку та оздоровлення дочки, так і на підтвердження інших обставин, які б давали суду підстави вважати, що ОСОБА_1 діє всупереч інтересів малолітньої дитини.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 154-155 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами перетину державного кордону громадянами України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд до Туреччини у період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року неповнолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без дозволу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська