Справа № 456/707/18
Провадження № 2/456/787/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації у Львівській області про надання дозволу на виготовлення віз та надання дозволу на тимчасові поїздки дітей за кордон,

в с т а н о в и в:

Позивач, уточнивши позовні вимоги просить суд надати дозвіл на виготовлення віз на тимчасові поїздки за кордон в Республіку Італія з метою відпочинку та туристичного відвідування дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу батька дітей, ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1. В обґрунтування позову позивач покликається на те, що відповідач по справі є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.03.2012 року. За час шлюбу у них народилось двоє дітей, дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_6. Діти проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні, однак для повноцінного розвитку і матеріального забезпечення дітей вона змушена працювати за кордоном. Відповідач після припинення подружніх стосунків участі у вихованні дітей не бере, їх розвитком не цікавиться, окрім цього чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичного, культурного, духовного та морального розвитку. Зокрема, відповідач відмовляється надати дозвіл на виготовлення віз та виїзд дітей за кордон для відпочинку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним та додатково пояснила, що позивач працює в Італії, однак не має змоги винаймати окреме житло та забезпечити навчання дітей та постійний догляд за ними за кордоном, а відтак немає наміру вивозити дітей на постійне місце проживання за кордон. Діти проживають з бабцею в селі Нижня Стинава Стрийського району Львівської області, де позивач побудувала будинок, в якому проживає її родина, діти ходять в селі до школи. У відповідача є частково заборгованість по сплаті аліментів. Зазначила, що на даний час у дітей є біометричні паспорти, і фактично у візі немає потреби, однак зважаючи на постійні зміни у законодавстві, позивач наполягає на задоволенні цієї позовної вимоги. Крім того, повідомила суд, що у випадку задоволення позову, позивач винайме помешкання, де будуть проживати діти на час перебування в Італії, вона забезпечить їм належний відпочинок та харчування, однак на даний час вона не може вказати, де саме вони проживатимуть. Жодних медичних показань для лікування дітей за кордоном немає.

Представник відповідача ОСОБА_8 позовні вимоги заперечила, просить в задоволенні позову відмовити і врахувати, що в неї є достатні дані вважати, що позивач має намір вивезти дітей на постійне місце проживання за кордон, і саме з цією метою звернулася до суду з даним позовом. Окрім цього, зазначила, що відповідач неодноразово звертався до органу опіки та піклування, однак родичі чинять перешкоди та не дають змоги бачитись з дітьми. Зазначила, що у відповідача немає заборгованості по сплаті аліментів. Просить суд в задоволенні позову відмовити.

Третя особа - представник служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Ципук І.Я. не заперечила щодо надання дозволу на виїзд дітей за кордон у літній період, у зимовий період, у зв'язку з навчанням заперечила.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.03.2012 року розірвано шлюб, зареєстрований 09.06.2001р. в Нижньостинавській сільській раді між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с. 4/.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась донька ОСОБА_3 /а.с. 5/.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився син ОСОБА_6 /а.с. 6/.

З довідки виданої дирекцією Нижньостинавської середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ст. вбачається, що ОСОБА_4 є учнем другого класу та навчається у даній школі /а.с. 7/.

З довідки виданої Нижньостинавською сільською радою, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в АДРЕСА_1 /а.с. 8/.

З копії розрахунку заборгованості по аліментах від 16.05.2018 року вбачається, що заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів відповідно до виконавчого документа станом на травень 2018 року становить 34240, 40 грн. /а.с.63-65/.

З копії розрахунку заборгованості по аліментах від 04.05.2018 року вбачається, що заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів відповідно до виконавчого документа станом на травень 2018 року становить 14461,40 грн. /а.с.66-68/.

З копії квитанції № 0.0.974347097.1 від 26.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 сплатив аліменти в розмірі 20000, 00 грн. /а.с. 69/.

З копії квитанції № 0.0.815670256.1 від 26.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 сплатив аліменти в розмірі 5000, 00 грн. /а.с. 69/.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 Закону.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до підпункту 2 пункту 7 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 76 від 14.02.2018 р.) Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001) особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до відповідача ОСОБА_2 з письмовою заявою про надання дозволу на виготовлення візи для поїздки за кордон, однак в матеріалах справи відсутні дані про отримання відповідачем такої заяви і його відмови у наданні такого дозволу.

Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що позивач виготовила біометричні паспорти для дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а відтак, перешкоди для виїзду дітей за кордон, у випадку надання такого дозволу судом, у позивача відсутні.

Суд не бере до уваги доводи представника позивача про необхідність задоволення позовної вимоги про надання дозволу на виготовлення віз через можливі зміни в майбутньому в законодавстві, та вважає такі необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Крім цього, суд критично оцінює доводи позивача щодо відмови відповідачем у наданні дозволу позивачу на виїзд дітей за кордон, оскільки позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що до дати звернення до суду вона зверталась до нотаріуса з проханням оформити дозвіл на виїзд дітей за кордон, і що відповідач відмовився від пропозиції щодо явки до нотаріуса для підписання заяви. Доводи про те, що він ухилявся від надання дозволу на виїзд дитини за кордон, не підтверджуються належними та допустимими доказами. Відсутні докази того, що позивач на час звернення до суду зверталась до відповідача з пропозицією про надання нотаріальної згоди на вивіз дітей за кордон. Долучений до позовної заяви лист позивача з проханням надати таку нотаріальну згоду не може бути прийнятий до уваги, так як відомості, викладені в ньому не підтверджують факту ухилення відповідача від надання такого дозволу. Вказаний лист відповідач не отримував, що підтверджується відсутністю розписки про вручення поштового повідомлення відповідачу. Маючи намір виїхати за кордон з дітьми, позивач у відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України не надала жодних переконливих та допустимих доказів (ні усних, ні письмових), відмови відповідача вчинити необхідні дії, про те, що відповідач перешкоджає виїзду дітей за кордон, і неможливо отримати згоду через ускладнення у спілкуванні з відповідачем.

Суд вважає позовні вимоги про надання дозволу на тимчасові поїздки за кордон в Республіку Італія з метою відпочинку та туристичного відвідування дітей без згоди та супроводу батька необґрунтованими і недоведеними жодними доказами в справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно зі ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.ст. 3,6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення (Постанова ВСУ №5-15цс17 від 12.04.2017 р.)

В судовому засіданні встановлено, що позивач просить суд надати дозвіл на разові поїздки дітей за кордон - в Італію, однак батько категорично заперечує, покликаючись на той факт, що позивач тривалий час працює за кордоном і має намір вивезти дітей за кордон.

В матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача до відповідача із заявою про надання згоди на конкретний виїзд (одноразовий) із вказівкою держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, з визначенням його початку й закінчення, місця проживання неповнолітніх дітей. В той же час у заявлених вимогах позивач просить надати дозвіл на разові тимчасові виїзди дітей за кордон без згоди батька.

Таким чином, законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст. 12 та 81 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Як встановлено в судовому засіданні між батьками дітей встановилися неприязні стосунки, з пояснень представника відповідача, позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми. Окрім цього в судовому засіданні встановлено, що діти мають виготовлені позивачем біометричні паспорти.

Позивачем не надано, а судом не здобуто достовірних, належних та допустимих доказів які би підтверджували необхідність виїзду дітей за кордон, не вказана мета такого виїзду: лікування та оздоровлення, не додано жодної довідки про стан здоров'я дітей з рекомендаціями лікаря на лікування та оздоровлення дітей саме за межами України. В матеріалах позовної заяви відсутні відомості про те, що такі поїздки сприятимуть забезпеченню інтересів дітей, створенню їх належних умов для відпочинку за кордоном, на що посилається позивач в позовній заяві.

Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог суду не надано.

У відповідності до ч. 5 ст. 19 СК України Служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації у Львівській області не надала до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних від батьків дитини щодо доцільності надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків так і заперечень батька.

Суд критично оцінює доводи представника служби в справах дітей щодо доцільності надання дозволу на виїзд дітей за кордон, надані в судовому засіданні, за відсутності письмового висновку, оскільки при вирішенні цього питання не враховані законні права та інтереси відповідача по справі як батька дітей.

За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, доводи і заперечення сторін, суд, враховуючи інтереси дітей, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що рішення про виїзд дітей за кордон між батьками не погоджено, доказів про належне забезпечення і створення умов для нормального існування та розвитку дитини за кордоном позивачем не надано, в той час як за місцем проживання дітей в Україні існують умови для їх нормального проживання, виховання та повноцінного розвитку, а тому суд вважає, що виїзд дітей за кордон суперечитиме насамперед їх інтересам та нормальному розвитку, спілкуванню батька з дітьми. Окрім цього в судовому засіданні встановлено, що має місце ризик, що позивач вивезе дітей на постійне проживання в Республіку Італія, а тому враховуючи обставини справи та позицію сторін, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 7, 155 СК України, ст. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України", п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання і вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231, п.2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації у Львівській області про надання дозволу на виготовлення віз та надання дозволу на тимчасові поїздки дітей за кордон відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя В. Л. Бучківська