Справа № 545/1121/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року смт Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Лівочки Л.І.,

при секретарі - Дубчак Н.В.,

за участю: позивача- Білоуса Г.Є., представника позивача- Києнка Д.О.,

представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Брусилів Житомирської області цивільну справу № 545/1121/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 12.05.2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його батьки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати померла 22 червня 1999 року. Його мати ОСОБА_5 мала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Жовтень» розміром 4, 90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) вартістю 18967 гривень, яке належало померлій на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НТ № 0197372, виданого Брусилівською районною державною адміністрацією 08 квітня 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) під №210.

Із заявою про прийняття спадщини у передбачений законодавством термін він не звернувся, оскільки вважав достатньою підставою фактичне прийняття спадщини.

Звернувся до суду, так як йому необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно його матері ОСОБА_5,- земельну ділянку та на заощадження на ощадних книжках.

При зверненні до нотаріальної контори йому було відмовлено у наданні свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю факту прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду.

Попільнянською державною нотаріальною конторою в Житомирській області листом від 22.11.2016 р. під вих. №125/01-16 повідомлено, що після смерті 22 червня 1999 року його матері ОСОБА_5, відкрито спадкову справу за №335/2000 року та видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої на ім'я чоловіка померлої ОСОБА_4 та на ім'я сина померлої ОСОБА_6.

Після смерті брата ОСОБА_6, який помер 09.11. 2011 року, спадщину прийняла його дочка ОСОБА_7, яка отримала 16 .05. 2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала померлому ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №062834. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_8 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №244663 на земельну ділянку площею 3,5125 га.

Вважає , що його брат ОСОБА_9 не мав права оформляти на себе усе спадкове майно, що залишилося після смерті матері ОСОБА_5, оскільки спадкоємцями першої черги був він, його брат ОСОБА_6 та їх батько ОСОБА_2

Після смерті матері він фактично прийняв спадщину, так як проживав у будинку, обробляв присадибну земельну ділянку, проводив ремонт будинку, забрав ощадну книжку на імя матері ОСОБА_5 з грошовими заощадженнями, які знаходяться на рахунку Ощадбанку, що відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.94р., яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, є доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном.

Так як він відповідно до ст. 549 ЦК УРСР1963р. вважається таким, що прийняв спадкове майно після смерті матері, то просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 22.06.1999року, що складається з права на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП " Жовтень" розміром 4,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі( на місцевості) вартістю 18967 грн.,що належало померлій на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НТ № 0197372, виданого Брусилівською райдерадміністрацією 08.04.1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) під № 210 та заощаджень на ощадних книжках та визнати за ним право власності на них.

В суді позивач підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення аналогічні викладенним в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача- Штундюк О.А. в суді позов не визнав та показав, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 24 лютого 2015 року в задовленні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3В про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання недійсним державних актів про право власності на земельну ділянку було відмовлено.

Ухвалою від 28.10.2015 року колегією судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24.02.2015 року залишено без змін.

Відповідно до вказаних рішень судом було встановлений , що ОСОБА_2 не є таким,що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, а докази, які були надані ним до суду на підтвердження своїх позовних визнано недостатніми та неналежними.

На даний час ОСОБА_2, звернувшись до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, крім доказів, які вже розглядалися в суді, надав звернення громадянина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, який засвідчує те, що позивач проживав разом зі своїми батькам до дня смерті матері, а потім залишився проживати зі своїм батьком та заяву своєї дружини про те, що він проживав зі своїми батьком після смерті матері. Ці докази не є належними,так як відповідно до паспортних даних позивача ОСОБА_2, він був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, з 04 березня 1996 року. За вказаною адресою він мав свою сім'ю та роботу, а тому він не мав змоги фізично знаходитися в двох місцях одночасно. Вважає , що позивачем не надано належних та переконливих доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 і в документах, які долучено ним до позовної заяви відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_2 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_5 в визначений Законом шестимісячний термін після смерті спадкодавця.Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 24.02.2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним державних актів на право власності на земельну ділянку .

Вказаним рішення судом встановлено , що 22.06.1999 року померла ОСОБА_5. Після її смерті спадщину прийняли та оформили: 17.08.2000 року син спадкодавця - ОСОБА_11, а 30.07.2007 року чоловік спадкодавця - ОСОБА_4. ОСОБА_11 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 4,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 18967 гривень, яка належала померлій на :підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НТ №0197372 , а ОСОБА_4 - свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину грошових сцв, компенсацій, індексацій та нарахувань на них, які знаходяться в Брусилівському відділенні Ощадного банку на рахунку №91551-14706 .

04.08.2004 року ОСОБА_6Є було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,51 га, яка розташована на території Соболівської сільської сільської ради; цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва .

09.11.2011 року ОСОБА_6Є помер. Після його смерті все належне ОСОБА_6 майно, в тому числі і спірну земельну ділянку успадкувала його дочка - ОСОБА_3

Судовим рішення встановлено, що позивач не надав суду переконливих і достовірних доказів того, що вказану ощадну книжку, на яку він посилався як доказ того, що він прийняв спадщину, він забрав у своє володіння протягом строку, встановленого ч.2 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року. Крім того, позивач протягом 15 років від часу відкриття спадщини після смерті матері не оформив свої спадкові права, в тому числі і на даний грошовий вклад. Та обставина, що на даний час у ОСОБА_2 знаходиться ощадна книжка на ім'я ОСОБА_5 щодо рахунку №4198 не є беззаперечним доказом прийняття ним спадщини у спосіб і строки, встановлені ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК УКраїни обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішення суду встановлено, що станом на дату винесення рішення Апеляційним судом Житомирської області позивачем ОСОБА_2Є не надано суду доказів того, що він прийняв спадщину після смерті матері. Встановлено, що позивач протягом 15 років від часу відкриття спадщини після смерті матері не оформив свої спадкові права, в тому числі і на грошовий вклад.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, окрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що після смерті матері ОСОБА_5 він прийняв спадщину, так як проживав у будинку, проводив ремонт будинку, обробляв земельну ділянку, тобто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та надав на підтвердження цього суду письмове пояснення ОСОБА_12 про те, що він . проводив ремонт будинку та підсобних приміщень, а також обробляв земельну ділянку. Цей доказ суд визнає неналежним, так як безпосередньо ОСОБА_13 перед судом не свідчив і, як повідомив суду позивач ОСОБА_13 не може свідчити перед судом, так як помер.

Подані позивачем після подачі позовної заяви акти від 28.07.2017 року та 08.08.2017 року про те, що позивач не проживав за своїм місцем реєстрації, а проживав на час смерті матері в с. Соболівка, по вул. Ірпінській буд. 6, суд визнає недостовірними, так як зазначені письмові докази подані позивачем після спливу 18 років після смерті ОСОБА_5, з зазначених доказів незрозуміло, чи проживали особи, які підписали акти за місцем своєї реєстрації, і звідки їм відомі ці обставини. Відповідно до наданого позивачем паспорта він з 04..03.1996 року зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, за вказаною адресою він мав свою сім'ю та роботу. Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 з 1982 року по теперішній час працює в Східно-Українській геофізичній розвідувальній експедиції об"єднання " Укргеофізика" , що розташована за місцем його реєстрації в Полтавській області.

Відповідно до наданої позивачем довідки від 15.05.2018 року з місця роботи , то він працює в Східно -Українській геофізичній розвідувальній експедиції ДГП " Укргеофізика" з 19.07.1982 року по теперішній час та перебував в 1999 році в щорічній відпустці з 05 липня по 04 серпня 1999 року.

Крім того відповідно до вимог статті 548 ЦК УРСР,1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та переконливих доказів прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 і в документах, які долучено ним до позовної заяви відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_2 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном в визначений Законом шестимісячний термін після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 22.06.1999 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5,10-13,76,81,259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності- відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення, яке складено 27.06.2018 року.

Суддя Л. І. Лівочка