АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/967/17 Номер провадження 22-ц/786/1394/18Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1,

Суддів: Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2018 року ухваленого під головуванням судді Гудкова С.В. о 09 год. 15 хв. ( повний текст рішення складено 11.04.2018 року) по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за грошовими зобов`язаннями.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом та з урахуванням уточнених вимог просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі - 114 586,79 грн. інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань по виконавчим листам судів, а також стягнути на його користь понесені судові витрати.

В обгрунтування позову зазначив, що у 2014 році у нього з ОСОБА_4 були судові розгляди щодо поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до судових рішень були видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 відповідних грошових коштів на його користь, які знаходяться на виконанні у Лубенському ВДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Вказував, що відповідачка ухиляється від виконання своїх грошових зобов`язань і станом на 10.03.2017 року загальна заборгованість складає по виконавчому листу №539/1701/14-ц виданого 03.10.2014 року - 77712,50 грн.; виконавчому листу №539/1701/14-ц виданого 03.10.2014 року - 1375,90 грн.; виконавчому листу №539/997/14-ц виданого 03.10.2014 року - 3356,04 грн.; виконавчому листу №539/1959/13-ц виданого 11.12.2014 року - 40810 грн.

Оскільки ОСОБА_2 не виконує зобов`язань за даними вконавичми дистами, вважав, що вона має сплатити йому не лише суму боргу, визначеного судовим рішенням, а суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за грошовими зобов'язанням задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 114 586 грн. 79 коп. інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань по виконавчим листам судів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1145 грн. 86 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення місцевого суду, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що задовольняючи позов місцевий суд помилково виходив з того, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказувала, що місцевим судом не взято до уваги, що всі зобов`язання між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникли внаслідок сімейних правовідносин, а тому в даному випадку положення ст. 625 ЦК України не застосовуються.

19 червня 2018 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3, в якому останній просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2018 року без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 має перед ОСОБА_3 грошові зобов'язання згідно:

- виконавчого листа №539/1701/14-ц, виданого 03.10.2014 року на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 грошової компенсації вартості половини спільного майна подружжя, яка складає 77712,50 грн. На підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження №45038981. Відповідач станом на 20.12.2017 року сплатила позивачу 296 грн. 10 коп. Станом на 20.12.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 77416, 40 грн. Штрафні санкції становлять 73 907, 40 грн.;

- виконавчого листа №539/1701/14-ц, виданого 03.10.2014 року на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 судових витрат в розмірі 2531,45 грн. На підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження №45038284. 06.01.2017 року боржниця з цього боргу сплатила 1155,55 грн, заборгованість становила 1375,90 грн. 17.03.2017 року боржниця сплатила 1375,90 грн, чим повністю погасила заборгованість. ВП №45038284 було закрито 27.04.2017 року. Станом на 20.12.2017 року заборгованість відсутня, але за час прострочення виконання зобов'язання з 11.09.2014 року по 17.03.2017 року штрафні санкції становлять 2246 грн. 33 коп.;

- виконавчого листа №539/997/14-ц, виданого 03.10.2014 року на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду від 29.05.2014 року, яке набрало чинності 09.09.2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 2000 грн. моральної шкоди, 730,80 грн. судового збору, 625,24 грн витрат на правову допомогу, а всього - 3356,04 грн. На підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження №45019151. 17.03.2017 року боржниця з цього боргу сплатила 1406 грн.45 коп., заборгованість становила 1949 грн. 59 коп. 04.04.2017 року боржниця сплатила 7 грн. 43 коп., заборгованість становить 1942 грн.16 коп. Станом на 20.12.2017 року заборгованість становить 1942 грн. 16 коп. За час прострочення виконання зобов'язання з 09.09.2014 року по 20.12.2017 року. Штрафні санкції становлять 2939 грн. 44 коп.;

- виконавчого листа №539/1959/13-ц, виданого 11.12.2014 року на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області, від 12.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 грошової компенсації від вартості половини спільного майна подружжя, що складає 40810 грн. На підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження №45835741. 04.04.2017 року боржниця частково сплатила суму боргу у розмірі 155,50 грн., залишок заборгованості становив 40654,50 грн. Станом на 20.12.2017 року заборгованість становить 40654, 50 грн., за час прострочення виконання зобов'язання з 12.11.2014 року по 20.12.2017 року штрафні санкції становлять 35500,62 грн.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що оскільки відповідачка не виконала свої зобов`язання по виконавчим листам з неї слід стягнути штрафні санкції у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення боргу з урахуванням 3 % річних.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Грошові зобовязання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946 цс 15.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконала свої грошові зобов`язання, прострочила їх виконання тривалий час, місцевий суд дійшов вірного висновку, що вона має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки на підставі судових рішень між сторонами виникли грошові зобов`язання, за невиконання яких застосовується ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, ст. 375,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль