Справа № 444/2464/17
Провадження № 2/444/176/2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/повне/

13 червня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 79-к від 28.09.2017 року щодо його звільнення з посади молодшого наукового співробітника Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2, поновити на посаді молодшого наукового співробітника Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2, стягнути з Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2 на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу з 02.10.2017 року по день винесення судового рішення у розмірі середнього місячного заробітку. Окрім цього просить стягнути в його корисить моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працював у Львівській філії УкрНДІПВТ ім.Л.Погорілого (до 01.01.2006 р. Львівська машиновипробувальна станція, перейменована внаслідок реорганізації; з 07.08.2001 року).

Зазначає, що з 02 квітня 2012 року його було переведено на посаду молодшого наукового співробітника в лабораторію наукових досліджень, випробування та прогнозування нової сільськогосподарської техніки і технологій. 30.03.2017 року наказом №15-к від 29.03.2017 року позивача звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст.40 КЗпП України у зв»язку із скороченням чисельності працівників.

Крім цього зазначає, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13 липня 2017 року визнано незаконним та скасовано наказ щодо його звільнення та поновлення його на посаді молодшого наукового співробітника Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2

Вказує, що 28 вересня 2017 року наказом № 79-к позивача звільнено з роботи 02 жовтня 2017 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників.

Вважає вказане звільнення з посади молодшого наукового співробітника незаконним та безпідставним.

В судовомузасіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові та відповіді на візив. Просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечив, просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв»язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Крім того, подав суду відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у Львівській філії УкрНДІПВТ ім.Л.Погорілого (до 01.01.2006 р. Львівська машиновипробувальна станція, перейменована внаслідок реорганізації; з 07.08.2001 року). З 02 квітня 2012 року позивача було переведено на посаду молодшого наукового співробітника в лабораторію наукових досліджень, випробування та прогнозування нової сільськогосподарської техніки і технологій.

З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2017 року наказом №15-к від 29.03.2017 року позивача звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням чисельності працівників. Проте рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13 липня 2017 року визнано незаконним та скасовано наказ щодо його звільнення та поновлення його на посаді молодшого наукового співробітника Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що суд у своєму рішенні прийшов до висновку, що ОСОБА_1 мав переважне право на залишення на посаді молодшого наукового співробітника при проведенні реорганізації та скорочення штату у ЛФ УкрНДІПВТ ім.Л.Погорілого.

Жодних фактів, які б вказували на втрату ОСОБА_1 переважного права на залишення на роботі в період від винесення судом рішення про поновлення на роботі до незаконного скорочення 02.10.2017 р. Відповідачем не наведено.

Незважаючи на вказане рішення суду, 28 вересня 2017 року наказом №79-к ОСОБА_1 звільнено з роботи з 02 жовтня 2017 року згідно п.1 ст.40 КзпП України у звязку із скороченням штату працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строку, а також строковий трудовий договір до закінчення строку чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Відповідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Тобто, при визначенні переважного права на залишення на роботі проводиться порівняльний аналіз кваліфікаційних вимог та продуктивності праці працівника. Лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, чи користується хтось переважним правом на залишення на роботі згідно ч.2ст.42 КзпП України.

Відповідно до наказу по ЛФ УкрНДІПВТ ім.Л.Погорілого від 24 липня 2017 року №56-к створено комісію для проведення порівняльного аналізу кваліфікаційних вимог та фахового рівня працівників щодо переважного права залишення на посаді молодшого наукового співробітника.

Як вбачається із протоколу №2 засідання робочої комісії від 26.07.2017 року такий аналіз фактично не проводився, лише проведено порівняльну характеристику загального стажу роботи та наукового стажу кожного з пяти молодших наукових співробітників філії, та як наслідок, на посаді залишено ОСОБА_3

Окрім цього з матеріалів справи, вбачається, що фактично на посаді молодшого наукового співробітника залишено працівника, який мав найменший безперервний трудовий стаж в даній установі серед молодших наукових співробітників. Комісією проігноровано вимоги ст. 42 КЗпП України, щодо переважного права залишення на роботі, яке в першу чергу надається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці.

Відповідно до п. 19 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

При звільненні за п. 1 ст. 40 КзпП України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст.42КЗпП України.

Вирішення питання щодо того, хто із працівників має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці обов»язок роботодавця.

При проведенні звільнення роботодавець вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування працівників) і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Таким чином суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов»язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації та продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Разом з тим суд вважає, що однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

13 грудня 2017 р. в контексті справи № К/800/11083/17 (ЄДРСРУ № 71032156) Вищий адміністративний суд України вказав, що при вивільнені та/або скорочені працівників роботодавець повинен проводити порівняльний аналіз продуктивності та кваліфікації останніх із наведенням відповідних даних. Перш за все суд вказав, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

На підтвердження позовних вимог, Позивачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи Відповідачем журналу реєстрації поступлення протоколів до друку, з якого вбачається, що роботу, ідентичну його, на філії виконували працівники лабораторії наукових досліджень, випробування та прогнозування нової сільськогосподарської техніки і технологій та лабораторії науково-технічних досліджень безпечності машин.

Судом також встановлено, що інженерні працівники філії згідно своєї кваліфікації, яка визначалась атестаційною комісією та відображена в атестаційних листах обіймають наступні посади в порядку зростання кваліфікації : інженер ІІІ категорії; інженер ІІ категорії; інженер І категорії; провідний інженер; молодший науковий співробітник; науковий співробітник; старший науковий співробітник.

Враховуючи все вищенаведене суд приходить до висновку, що до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню. Наведені вище посади є однорідними, за винятком кваліфікації.

Позивач ОСОБА_1 на момент свого скорочення обіймав посаду, яка відповідала кваліфікації молодшого наукового співробітника. Як вбачається із штатного розпису всупереч вимогам законодавства, яке вимагає скорочувати менш кваліфікованих працівників було скорочено ОСОБА_1, натомість залишено на роботі менш кваліфікованих : інженера ІІІ категорії, інженерів ІІ категорії. Крім цього у деяких осіб, які займають вказані посади менший стаж роботи на філії чи відсутня вища освіта.

Окрім цього суд враховує і ту обставину, що високий рівень кваліфікації ОСОБА_1 підтверджується наступними публікаціями за час роботи у Львівській філії УкрНДІПВТ ім..ОСОБА_2 наукових праць у друкованих виданнях: №21(1878) за 27.05.2011 року газети Відродження, №6(24) та №5(23) за 2015 рік журналу Плантатор, №12(51) за 2014 рік та №2(53) за 2013 рік науково-виробничого журналу Техніка і технології АПК, №1(34) за березень 2016 року науково-виробничого журналу Аграрна техніка та обладнання, Збірник наукових праць УкрНДІПВТ ім.Л.Погорілого, 2009 рік, випуск 13(27), Книга 2Вісник Львівського національного аграрного університету за 2010 рік (том 1), за 2009 рік (том 2). Окрім того, у 2012 році ОСОБА_1 отримав Патент на корисну модель №75991 Лапа анкерна ярусна, зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі 25.12.2012 р.

За період роботи у Львівській філії УкрНДІПВТ ім..ОСОБА_2 ОСОБА_1 неодноразово нагороджувався грамотами за високі досягнення у роботі, сумлінну працю, високий професіоналізм тощо.

Безпідставним є посилання представника Відповідача у відзиві на позов на результати перевірки філії Головним управління Держпраці у Львівській області 07-08 листопада 2017 року, як на беззаперечний факт відсутності порушень при звільненні ОСОБА_1 Це твердження спростовується листом Головного управління Держпраці у Львівській області від 15.02.2018 року №1992/4/15-04, в якому вказано, що питання додержання процедури звільнення з роботи ОСОБА_1 в ході проведення 07-08 2017 року інспекційного відвідування не вивчалися з підстав передбачених пп.4п.13 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою КМУ від 26.04.2017 р. №295, відповідно до якого інспекторам праці забороняється розглядати та перевіряти питання, яке є предметом розгляду в суді або щодо якого набрало законної сили рішення суду, перевіряти своєчасність, правильність і повноту виконання рішень суду.

А відтак враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 мав переважне право на залишення на посаді молодшого наукового співробітника при проведенні реорганізації та скорочення штату у Львівській філії УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2.

В порушення вимог ст.49-2 КЗпП України, жодної іншої посади керівництвом Львівській філії УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 запропоновано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, суд вважає, що позивача було незаконно звільнено із займаної посади, а тому він відповідно до вказаних вимог закону має бути поновлений на роботі на цій посаді з стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення в його користь моральної шкоди, то суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведене наявність такої шкоди жодними допустимими доказами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640.00 грн.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними і підлягають до часткового задоволення.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ :

Позов задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 79-к від 28.09.2017 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади молодшого наукового співробітника Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_1 /ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН / на посаді молодшого наукового співробітника Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2.

Стягнути з Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2 /юридична адреса : 80327, смт. Магерів, вул. Л. Мартовича, 15, Жовківського району Львівської області, код - 33894357, МФО - 820172, ГУДКСУ України у Львівській області р/р 7702/ на користь ОСОБА_1 /ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН / компенсацію за час вимушеного прогулу з 02.10.2017 року по день винесення судового рішення 13.06.2018 року у розмірі середнього місячного заробітку.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді молодшого наукового співробітника Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2 і виплатити йому середній заробіток за один місяць, без урахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати.

Стягнути з Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені ОСОБА_2 /юридична адреса : 80327, смт. Магерів, вул. Л. Мартовича, 15 Жовківського району Львівської області, код - 33894357, МФО - 820172, ГУДКСУ України у Львівській області р/р 7702/ судовий збір в розмірі - 640,00 грн., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Мікула В. Є.