Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/671/18
Номер провадження: 2/511/382/18
27 червня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Ільяшук А. В.,
секретаря судового засідання - Чернецької А.В.,
представника позивача / третьої особи ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_2, третя особа: 5 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про стягнення моральної шкоди,
У березні 2018 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області ( далі ГУ ДСНС України в Одеській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просили стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Головного управління ДСНС України в Одеській області моральну шкоду в розмірі 18 000 грн. (вісімнадцять тисяч грн.) та судовий збір у сумі 1762 грн. (одна тисяча шістсот дві грн.)
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діяла на підставі довіреності № 4 від 02.01.2018 року, а також діяла від імені третьої особи на стороні позивача на підставі довіреності № 39 від 16.04.2018 року, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду, пояснила, що ОСОБА_2Ю ситематичним невиконання умов контракту завдав моральної шкоди позивачу, яка оцінена у 18 тисяч гривень. До теперішнього часу посада, яку займав відповідач, вакантна та позивач не може призначити на вказану посаду іншого працівника. За таких обставин порушення прав позивача не усунуто, тому він змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву у встановлені судом строки.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши представлені документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час проведення Роздільнянським районним відділом ГУ МНС України в Одеській області, правонаступником якого є ГУ ДСНС України в Одеській області профорієнтаційних заходів серед випускників загальноосвітніх шкіл у лютому 2012 року відібрали, як кандидата до вступу на денну форму навчання до Національного університету цивільного захисту України і з ним фахівцями зазначеного підрозділу ГУ ДСНС України в Одеській області у продовж лютого - червня 2012 року було проведено низку заходів, які передували направленню на навчання до вищого навчального закладу МНС України(а.с. 24-28).
У продовж 2012 - 2017 років ОСОБА_2 навчався у Національному університеті цивільного захисту України у м. Харкові.
Присягу працівника Міністерства надзвичайних ситуацій ОСОБА_2 прийняв08.09.2012 року.
У 2016 і 2017 роках, як курсант зазначеного ВНЗ у ОСОБА_2 проходив практику у Роздільнянському міжрайонному відділі ГУ ДСНС України в Одеській області та у 32 ДПРЧ 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області ( а.с.29-34).
09.06.2017 року після закінчення Національного університету цивільного захисту України, ОСОБА_2 наказом ДСНС України №276 від 06.06.2017 року присвоєно спеціальне звання середнього начальницького складу служби цивільного захисту - лейтенант служби цивільного захисту.( а.с.78)
12.06.2017 року лейтенант служби цивільного захисту ОСОБА_2 та ДСНС України, в особі начальника ГУ ДСНС України в Одеській області генерал-майора служби цивільного захисту ОСОБА_3 уклали Контракт №1483/17 про проходження служби цивільного захисту ( а.с.38-39)
Наказом ГУ ДСНС України в Одеській області №676 о/с від 12.06.2017 року лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_2 призначено на посаду начальника караулу 18 ДПРЧ 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області, як такого, що за освітньо-кваліфікаційним рівнем, спеціальністю, кваліфікацією, віком відповідає встановленим вимогам, що обовязкові для призначення на посаду начальника караулу пожежно-рятувального підрозділу. ( а.с. 35,79).
Згідно п. 1 Контракту ОСОБА_2 добровільно взяв на себе зобовязання додержуватись Конституції та законів України, сумлінно виконувати вимоги Присяги служби цивільного захисту, статутів, наказів чи розпорядження керівників, свої службові обовязки, підвищувати свою професійну майстерність.
Відповідно п. З Контракту лейтенант служби цивільного захисту ОСОБА_2 мав проходити службу у продовж 3 років (до 12.06.2020 року).
Пунктом 5 Контракту передбачено, що його може бути припинено (розірвано) достроково з ініціативи Державної служба України з надзвичайних ситуацій, а особа, яка проходить службу цивільного захисту за контрактом, звільняється зі служби, зокрема у зв'язку із систематичним невиконанням умов цього Контракту особою рядового і начальницького складу.
У продовж листопада - грудня 2017 року лейтенант служби цивільного захисту ОСОБА_2 умисно вчинив низку грубих дисциплінарних проступків, повязаних з порушенням розпорядку дня та не виходом на службу, що підтверджується матеріалами службових розслідувань 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області за період з: 06.12.2017 - 15.12.2017; 14.12.2017 - 09.01.2018; 26.12.2017 - 11.01.2018 року.( а.с. 40-55)
Своє небажання проходити службу цивільного захисту лейтенант служби цивільного захисту ОСОБА_2 виклав у рапорті від 09.01.2018 на імя начальника ГУ ДСНС України в Одеській області, в якому просив звільнити його зі служби за невиконання умов контракту. ( а.с. 73).
За порушення вимог розділу V п.1.1, 9.1, розділу VI п. 10 наказу МВС України від07.10.2014 року №1032 «Про затвердження Порядку організації внутрішньої, гарнізонної та караульної служби в органах та підрозділах Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС України», невихід на службу без поважних причин лейтенанту служби цивільного захисту ОСОБА_2 наказами керівника 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області №203 від 15.12.2017, №4 к/з від 09.01.2018 оголошені дисциплінарні стягнення, відповідно, догана та сувора догана. ( а.с.45,50)
Згідно подання начальника 18 державної пожежно-рятувальної частини 5 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області майора служби цивільного захисту ОСОБА_4 від 12.01.2018 щодо лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_2, начальника караулу 18 ДПРЧ 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області, останній подається до звільнення зі служби у запас Збройних Сил України за п.176 п.п. «б» (у звязку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу), як такий, що зарекомендував себе з негативної сторони, недисциплінований, не дотримується законності в роботі, на критику старших начальників не реагує, ігнорує вказівки керівництва підрозділу. Має слабку теоретичну базу та практичну підготовку, не застосовує свої знання в службовій діяльності, не орієнтується в нормативних документах, не користується вимогами Статутів, Настанов, Наказів, регламентуючих службу ДСНС. До виконання службових обовязків відноситься формально, має систематичні дисциплінарні стягнення.( а.с.75)
Наказом ГУ ДСНС України в Одеській області №46 о/с від 22.01.2018 лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_2, начальника караулу 18 ДПРЧ 5 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області звільнено у запас Збройних Сил України за п.176 п.п.«б» Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №593 від11.07.2013 року (у звязку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу), а наказом 5 ДПРЗ ГУ ДСНС №11 о/с від 23.01.2018 його виключено з кадрів ДСНС, знято з усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Роздільнянського РВК Одеської області.( а.с.80,81)
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 82 ЦК України на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюється положення ЦК, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ( далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
Під поняттям «ділова репутація» законодавець визначає усталену оцінку юридичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значущі діяння, як правило у сфері підприємництва, виробничої діяльності, що відома оточуючим, і відображена у суспільній свідомості як думка про цю юридичну особу з точки зору мети створення, принципів управління.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Частиною другою п.5 Постанова визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи.
Відсутність хоча б однієї складової виключає обов'язок по відшкодуванню шкоди.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки до суду не надано ніяких доказів на підтвердження факту приниження престижу та ділової репутації ГУ ДСНС України в Одеській області в результаті неправомірних дій відповідача і факту страждання від такої інформації.
На підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", керуючись ст.ст.22, 23, 33, 1166, 1179, 1192 ЦК України, ст.ст.4,10,12,13,18,76-81,258-259, 263-265, 273,354,355 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_2, третя особа: 5 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про стягнення моральної шкоди, відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя А. В. Ільяшук