Справа № 346/2023/18
Провадження № 2/346/1273/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : головуючого судді П'ятковського В.І.

за участю секретаря Іванишин Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради об»єднаної територіальної громади Коломийського району, про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння № 43 по вул. Л.Українки в с. Залуччя Коломийського району відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була його мати, ОСОБА_3, про що їй 19 липня 1988 року було видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради № 121 від 08 червня 1988 року. Право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ. Крім нього, членами колгоспного двору були ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

13 липня 1993 року ОСОБА_4 помер і після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину вказаного будиковолодіння, яку прийняли дружина померлого, ОСОБА_3 та він в рівних частинах. Однак, спадкових прав не оформили.

09 вересня 2013 року померла ОСОБА_3, залишивши заповіт, зігдно якого все своє майно заповіла йому.

Вказує, що прийняв спадщину після смерті матері, однак державний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, оскільки право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3, як головою колгоспного двору, а крім неї були інші члени двору, частки яких в майні не виділені до дня її смерті.

Просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння.

Позивач в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської радиОТГ в судове засідання також не з»явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Залуччя по вул. Л.Українки, 43, Коломийського району належав до типу колгоспного двору, головою якого була мати позивача, ОСОБА_3, про що їй 19 липня 1988 року було видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради № 121 від 08 червня 1988 року. Право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ за № 75 (а.с.7).

Станом на 01 липня 1990 року в житловому будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_4 чоловік та ОСОБА_1 син, що підтверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради ОТГ № 813 від 05 жовтня 2017 року (а.с.30).

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, а тому будинковолодіння належало всім його членам на праві спільної сумісної власності по 1/3 частині. Однак частки у майні колишнього колгоспного двору не виділені.

13 лютого 1993 року ОСОБА_4 помер, про що в Книзі реєстрації смертей цього ж дня складено відповідний актовий запис за № 6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І - НМ № 408647 (а.с.31).

Після його смерті спадщину в рівних частинах прийняли дружина та син померлого : ОСОБА_3 та ОСОБА_4, постійно проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Наведене підтверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради ОТГ № 813 від 05 жовтня 2017 року (а.с.30). Таким чином позивачу та його матері належало по 1/2 частині вказаного будинковолодіння.

09 вересня 2013 року померла ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації смертей цього ж дня складено відповідний актовий запис за № 24, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І - НМ № 176354 (а.с.34).

Померла залишила заповіт, посвідчений 13 грудня 1999 року секретарем Дебеславцівської сільської ради Коломийського району та зареєстрований в реєстрі за № 33, згідно якого все своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_1 (а.с.33).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за заповітом на 1/2 частину спірного будинковолодіння, яку прийняв позивач, звернувшись до нотаріальної контори із відповідною заявою, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36302886 від 13 січня 2014 року, спадкова справа № 7/2014. (а.с.36, 37).

З метою оформлення спадщини позивач звернувся до державного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв»язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно зареєстровано лише за померлою головою колгоспного двору, частки померлої голови двору та інших членів колгоспного двору до дня смерті ОСОБА_3, не виділено (а.с.38).

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого приватним підприємцем ОСОБА_6 12 жовтня 2017 року житловий будинок в с. Залуччя, вул. Л.Українки, 43, Коломийського району має загальну площу 70,7 кв.м., житлову 31,8 кв.м.(а.с.8-11).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 20 квітня 2018 року ринкова вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 212157,00 грн (а.с.12-29).

Виходячи з того, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідач не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем, який у свою чергу, не в змозі оформити спадщину через те, що частки членів колгоспного двору в майні не виділені до дня смерті голови двору, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності будинковолодіння шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 247 ч.2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою с. Залуччя, вул. Л.Українки, 43, Коломийського району, Івано-Франківської області.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 червня 2018 року.

Суддя П'ятковський В. І.