ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1239/18
провадження № 2/753/3496/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" червня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді МИЦИК Ю.С.

при секретарі ГОРБЕНКО А.О.

за участю

позивача ОСОБА_2

відповідач не з'явився

представника третьої особи не з'явився

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва звернулася ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2) з позовом про надання дозволу на виїзд за межі України малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме до Франції, в супроводі їх матері ОСОБА_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 ( далі та тексту - відповідач, ОСОБА_3).

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого мають двох малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір'ю та перебувають на її повному утриманні. Батько участі у вихованні та забезпеченні дітей не приймає. Позивач має намір і фінансову можливість забезпечити дітям літній відпочинок за межами України, що буде сприяти, підвищенню рівня їх світогляду, фізичного, духовного та морального розвитку. В листопаді 2017 року позивач звернулася до відповідача з листом про надання дозволу на виїзд дітей за кордон, однак відповідач не дає такої добровільної згоди.

Ухвалою суду від 31 січня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 04 квітня 2018 року дану справу призначено до розгляду по суті, закривши підготовче судове засідання.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнень підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позов не надіслав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Однак, через канцелярію суду, подано заяву про розгляд справи у відсутність їх представника та просили суд при винесенні рішення керуватись інтересами малолітніх дітей.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи саме таким чином.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2006 року по 06 квітня 2016 року. Від даного шлюбу мають малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2.

Після розірвання шлюбу діти сторін залишилися проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, та перебувають на її повному утриманні, а відповідач мешкає окремо, участі у вихованні дітей він не приймає.

При вирішенні спору суд керується положеннями міжнародного та національного сімейного законодавства, які регулюють питання здійснення батьківських прав, та нормами цивільного законодавства, які встановлюють умови реалізації права неповнолітньої особи на свободу пересування.

Так, Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.

Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності, дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.

Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток (частина 2 статті 150 Сімейного кодексу України).

Стаття 141 Сімейного кодексу України встановлює принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини незалежно від розірвання шлюбу між батьками і проживання їх окремо від дитини, а стаття 157 цього Кодексу закріплює правило, відповідно до якого питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Водночас відповідно до положень частини 2 статті 155 цього Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За приписом частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, підстави тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України».

Згідно положень статті 3 цього Закону правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 № 724) встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку (пункт 3).

Згідно з пунктом 4 зазначених Правил виїзд за кордон громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відтак необхідною умовою для перетину державного кордону особою, яка не досягла шістнадцяти років, є супровід її обома батьками або наявність їх нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон.

Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що виїзд за кордон громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків також можливий, але лише за певних умов, в тому числі і в разі наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, ОСОБА_2 має намір і фінансову можливість забезпечити дітям літній відпочинок за межами України Позивач зверталась до відповідача з проханням надати згоду на тимчасовий виїзд дітей за кордон, проте відповідач ухиляється від переговорів та зустрічей, що перешкоджає дітям мати можливість та сприятливі умови, які дозволили б їм розвиватися розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровими і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності, що є підставою для вирішення спору в судовому порядку.

На підставі викладених у позовній заяві доводів і оцінки наданих позивачем доказів суд дійшов до переконання, що виїзд малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кордон на відпочинок відповідає їх інтересам, оскільки буде сприяти покращенню стану їх здоров'я, підвищенню рівня світогляду, фізичного, духовного та морального розвитку, а відмова відповідача надати згоду на їх виїзд розцінюється, як зловживання ним своїми батьківськими правами.

Жодних перешкод для надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України для відпочинку суд не вбачає.

За таких обставин суд вважає позов обґрунтованим і надає дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України, а саме до Франції, в супроводі їх матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 01 червня по 30 червня 2019 року.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Надати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Франції, в супроводі їх матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 01 червня по 30 червня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце реєстрації: АДРЕСА_2, р.н.о.к.п.п.: невідомий.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 червня 2018 року.

СУДДЯ МИЦИК Ю.С.