АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/1908/18
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4932/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

21 червня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, про встановлення порядку користування квартирою, що є спільною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення порядку користування квартирою, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_5 та відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 в рівних частках.

Зазначив, що спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат: 21,6 кв. м., 10,2 кв. м. та 14 кв. м, загальною площею 75,1 кв. м., житловою площею 45,8 кв. м., тому, виходячи з розміру загальної площі спірної квартири в 75,1 кв. м. та враховуючи рівні частки співвласників квартири, кожному співвласнику припадає 18,77 кв. м. загальної площі та, виходячи з розміру житлової площі спірної квартири в 45,8 кв. м., кожному співвласнику припадає по 11,45 кв. м. житлової площі.

У зв'язку із викладеним, просив суд встановити порядок користування вищезазначеною квартирою.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 3 квітня 2018 року позов задоволено.

Виділено ОСОБА_5 у користування ізольовану кімнату площею 10,2 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 у користування ізольовані кімнати, площею 21,6 кв. м., 14,0 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1.

Місця загального користування: кухню - 8,3 кв. м., ванну кімнату - 2,7 кв. м., вбиральню - 1,0 кв. м., коридор - 16,1 кв. м., вбудовану шафу - 1,2 кв. м. залишено у спільному користуванні співвласників квартири.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи, що позивач фактично не проживає у спірній квартирі, суд формально підійшов до вирішення цього питання.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 1 липня 2005 року квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_5 та членам його сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 в рівних долях.

Вказана квартира надана позивачеві та його сім'ї на підставі розпорядження Подільської районної державної адміністрації від 30 липня 1998 року №757 та підтверджується ордером на жиле приміщення № 08580 серія Б.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час в квартирі зареєстровані та проживають чотири особи, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, проте добровільно визначити порядок користування в спірній квартирі сторони не можуть, згоди з приводу оплати квартплати та комунальних послуг за житлове приміщення між співвласниками не досягнуто.

За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у добровільному порядку не можуть встановити порядок користування спірною квартирою, яка є спільною частковою власністю сторін.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційних скарг, що судом першої інстанції не з'ясовано, чи не порушить встановлений порядок інтересам інших співвласників з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі у рівних частках є співвласниками спірної квартири.

Ідеальна доля кожного співвласника квартири АДРЕСА_1 складає 11,4 кв.м. позивачу у користування виділено кімнату, за площею меншу ніж його ідеальна доля (21,6+14+10,2:4=11,4), тоді як відповідачам виділено кімнати більшою площею.

Доводи скаржників, що відповідачі пропонували варіанти встановлення порядку користування спірною квартирою, проте позивач відмовився та звернувся до суду не можуть бути прийнятими судом, оскільки звернення до суду за захистом свого права є правом ОСОБА_5

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційних скарг, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мають сім'ї, їх чоловіки проживають в цій же квартирі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, в спірній квартирі зареєстровані та проживають чотири особи, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_4, що остання не отримувала ухвалу про відкриття провадження по справі та не була повідомлена про розгляд справи, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, а саме зворотним повідомлення, з якого вбачається, що ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року скаржник отримала 23 лютого 2018 року особисто (а.с.39).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Також судом правильно вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 червня 2018 року.

Головуючий

Судді