Номер провадження: 22-ц/785/1366/18
Номер справи місцевого суду: 522/1810/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2018 року м. Одеса

Справа №522/1810/17

Провадження №22-ц/785/1366/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про повернення стягувачу виконавчого документу, зацікавлені особи: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, та ОСОБА_3, за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Кравчук Т.С. 31 жовтня 2017 року в м. Одеса,

встановив:

У січні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про повернення стягувачу виконавчого документу.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Визнано дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській ОСОБА_2 щодо примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси №2-3797/11 про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» пені за Кредитним договором №0 від 03.11.2006 року в розмірі 288 723,63 гривні про повернення виконавчого документа стягувачу. ВП№51863616 від 16.12.2016 року незаконними.

У задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 рокута постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно встановив обставини справи; суд не врахував, що постанова ДВС від 24.07.2014 року про розшук майна боржника припиняється у разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку; судом не враховано, що судовий арешт не було знято, а іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, не виявлено і здійснені виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними, тому державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи скаргу ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції посилався на те, що дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 під час ухвалення постанови про повернення виконавчого листа у виконавчому провадженні ВП № 51863616 не відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Приморським районним судом м. Одеси 25 червня 2013 року видано виконавчий лист №2-3797/11 про стягнення з ОСОБА_3Ю, ОСОБА_4 на користь АТ «УкрСиббанк» пені за Кредитним договором №0 від 03.11.2006 року в розмірі 288 723,63 гривні.

02.06.2016 року на адресу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській було повторно направлено заяву про відкриття провадження та примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі №2-3797/11 про стягнення з ОСОБА_3Ю, ОСОБА_4 на користь АТ «УкрСиббанк» пені за Кредитним договором №0 від 03.11.2006 року в розмірі 288 723,63 гривні, яка отримана за зареєстрована 03 серпня 2016 року / а.с.6/.

Постановою ВП № 19.12.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 7,9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження, в звязку з неможливістю звернути стягнення на майно боржника / а.с.6/.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу обґрунтовано тим, що звернення стягнення на майно боржника не передбачається можливим, у звязку з тим, що квартира, яка належить боржнику на праві власності, перебуває під обтяженням (арештом), накладеним на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 09.09.2009 року по цивільній справі №2-1120/10, а автотранспортний засіб, який належить боржнику, перебуває у розшуку понад один рік.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Приписами п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, а також зі змісту оскаржуваної постанови, державним виконавцем виявлено зареєстрований за боржником транспортний засіб, а саме: УАЗ, модель 315120, 1988 року випуску, реєстраційний знак 58333ОК.

Згідно довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває під обтяженням за ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2007 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання поліцією.

Проте, в межах виконавчого провадження №51863616, державний виконавець постанови про розшук транспортного засобу, належного боржнику на праві власності, а саме: УАЗ, модель 315120, 1988 року випуску, реєстраційний знак 58333ОК, не виносив, а посилався на постанову про оголошення у розшук зазначеного транспортного засобу від 24.07.2014 року в іншому провадженні.

Оскільки державним виконавцем дії щодо розшуку транспортного засобу боржника не проводилися в рамках цього виконавчого провадження, то його посилання на наявність постанови про розшук в іншому провадженні на увагу не заслуговують, оскільки оскаржуються його неправомірні дії саме в даному виконавчому провадженні.

За таких підстав, доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що постанова державного виконавця від 24.07.2014 року про оголошення транспортного засобу в розшук є актуальною не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав.

Також, приймаючи рішення про наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», держаний виконавець не звернув уваги на те, що за приписами згаданої норми закону підставою для повернення виконавчого документу стягувачу є наявність встановленої саме законом, а не судовим рішенням, заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Пунктом 9 частини 1 статті 37, ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозвязку з положеннями Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» вказують на встановлену чинним законодавством заборону щодо звернення стягнення на те майно державного підприємства, яке є основним засобом виробництва, а відсутність у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Водночас п.9 ч.1 ст.37, ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозвязку з положеннями Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вказують на встановлену чинним законодавством заборону щодо звернення стягнення на те майно громадян України, яке надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті за умови додержання встановлених цим законом певних умов.

Отже, п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» не містить приписів відповідно до яких встановлена судовим рішенням заборона на відчуження майна боржника перешкоджає державному виконавцю вчиняти дії щодо звернення стягнення на майно боржника.

При встановлених обставинах доводи апеляційної скарги про неможливість виконання виконавчого документу в звязку з існуючим накладеним судом арешту на квартиру є безпідставними.

Суд першої інстанції вірно посилався на те, що як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державний виконавець в порушення ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» не вчиняв з визначеною законом періодичністю дії спрямовані на розшук майна боржника, а саме згідно з ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття, виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець раніше звертався до Суворовського районного суду м. Одеси з відповідним клопотанням від 03.02.2014 року про скасування заходів забезпечення позову , застосовані ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки такі дії були вчиненні у іншому виконавчому провадженні.

Оскільки встановлено порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при поверненні виконавчого листа №2-3797/11 про стягнення з ОСОБА_3Ю, ОСОБА_4 на користь АТ «УкрСиббанк» пені за Кредитним договором №0 від 03.11.2006 року в розмірі 288 723,63 гривні, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення скарги стягувача на дії державного виконавця, а апеляційна скарга не містить доводів неправильності цього судового рішення.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 рокузалишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23.06.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області: ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7