Номер провадження: 22-ц/785/1172/18
Номер справи місцевого суду: 505/750/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2018 року м. Одеса

Справа №505/750/16ц

Провадження №22ц/785/1172/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Калараш А.А.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Фабіжевського С.А. 01 липня 2016 року в м. Котовську Одеської області,

встановив:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і з врахуванням уточнень в обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 27 серпня 2015 року між ним та відповідачем по справі у простій письмовій формі було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідно до умов договору позивач позичив відповідачу в борг кошти на загальну суму 3 141 864 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше січня 2016 року.

Проте до цього часу відповідач свої зобов'язання не виконав, тому позивач просив стягнути з боржника суму позики в національній валюті України гривні, яка є еквівалентом суми 3 141 864 доларів США у розмірі 78 007 493 грн. відповідно до офіційного курсу валюти станом на 01 липня 2016 року, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2016 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, грошові кошти за договором позики від 27 серпня 2015 року у розмірі 78 007 493 грн. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 6890 грн., а всього 78 014 383 грн.

Відповідач ОСОБА_3 погодився з судовим рішенням .

В апеляційній скарзіОСОБА_4, яка не приймала участі у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом помилково не було залучено її до участі у справі, оскільки з 28.06.1986 року до 04.04.2016 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 і рішення суду впливає на її права та обовязки як дружини відповідача. Крім того, апелянт вважає, що в борговій розписці від 27.08.2015 року невірно вказані паспортні дані ОСОБА_3 та підпис в розписці не належить самому ОСОБА_3. Також позивачем в позовній заяві вказано неправильно місце проживання ОСОБА_3: вказано адресу м. Котовськ, вул. 50 років Жовтня, 263, а насправді він був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтвердженор копією його паспорту.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що рішення суду про стягнення боргу за договором позики особисто з ОСОБА_3 ніяким чином не впливає на права та обовязки ОСОБА_4. Крім того, при виконанні цього рішення ОСОБА_4 у виконавчому провадженні не оспорює своє право на описане майно. Також відзив на апеляційну скаргу містить підозри того, що ОСОБА_4 не підписувала апеляційну скаргу, оскільки її підпис на апеляційній скарзі відрізняється від підпису в її паспорті.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що між участниками справи виникли правовідносини з приводу невиконання відповідачем своїх зобовязань по поверненню позики. Позивач набув право стягнення заборгованості за договором позики , оскільки відповідач свої зобовязання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в борг кошти в розмірі 3 141 864 доларів США з обумовленим графіком його повернення. До 15 грудня 2015 року ОСОБА_3 зобовязався передати частину боргу ОСОБА_2 у розмірі 1 990 000 доларів США, а до січня 2016 року - залишок боргу у розмірі 1 151 863 доларів США. В підтвердження обумовлених вказаних умов договору позики між сторонами була укладена письмова розписка з їх підписами / а.с. 10/.

ОСОБА_3 у добровільному порядку взяті на себе зобовязання не виконав, кошти за договором не повернув. Станом на 01 липня 2016 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 становить 78 007 493 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або пред'явлення вимоги до повернення, можуть боргові документи - розписка, акт передання та прийняття, розрахунок - фактура тощо.

Факт укладання між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору позики підтверджено письмовою розпискою.

Матеріали справи не містять докази виконання ОСОБА_3 взятих на себе боргових зобовязань за договором позики .

При встановлених обставинах, на підставах наданих доказів та відповідно до норм права, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 ,погодився з рішенням суду і не оскаржив .

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_4, яка була дружиною ОСОБА_3 з 28 червня 1986 року по 04.04.2016 року на те, що договором позики та рішенням суду порушені її права, однак вона не знала про наявність такої справи, а суд не залучив її до участі у справі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду. З письмової розписки вбачається, що ОСОБА_3 брав у ОСОБА_2 кошти в борг особисто, та в ній відсутні посилання на те, що кошти він бере для потреб своєї сімї / а.с. 10/.

Матеріали справи також не містять докази того, що кошти були використані на потреби сімї. Тому судом першої снтанції правомірно не була залучена до участі у справі ОСОБА_4, яка на той час була дружиною позичальника.

Необхідно також зазначити, що ОСОБА_4 була обізнана про наявність даної цивільної справи в провадженні суду, що підтверджується тим, що вона та ОСОБА_3 отримували в суді копію ухвали суду про наклдаення арешу від 23.02.2016 року / заяви про отримання копії від 18.04.2016 року (а.с. 51-52).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про неправильність рішення суду в звязку тим, що в борговій розписці неправильно вказані паспортні дані ОСОБА_3 та підпис на розписці йому не належить не можуть впливати на правильність судового рішення, оскільки сам ОСОБА_3 цього не оскаржує.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що в позовній заяві неправильно зазначено місце проживання відповідача ОСОБА_3, а саме вказано: вул. 50 років Жовтня, 263, м. Котовськ, Одеської області, не зважаючи на те, що насправді до червня 2017 року він був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки такі доводи не є підставою для скасування рішення.

Крім того, з копії паспорта ОСОБА_3 вбачається, що він зареєстрований 28.05.1979 року за адресою: м. Котовськ, вул. 50 років Жовтня, 263 / а.с. 8-9/. В заяві ОСОБА_3 про отримання ухвали суду про накладення арешту на майно в рамках провадження по даній справі від 18.04.2016 року ним зазначена адреса: м. Котовськ, вул. 50 років Жовтня, 263 / а.с. 51/.

Інших доводів, які спростовують законність та обгрунтованість рішення суду ,в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,381-384,390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення , а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови , зазначений строк обчислюється з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.06.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7