АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 619/5064/14-ц (категорія: інші)

Провадження № 22ц /790/1814/18

21 червня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року (суддя - Іващенко С.О.)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про усунення від права спадкування за законом та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.01.2018 року відмовлено в ухвалені додаткового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3просить ухвалу скасувати, вважаючи її необґрунтованою та такою, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року в його позовних вимогах до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування і визнання права власності відмовлено. Так як рішення суду, на його думку, було неповним, то він звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, однак суд ухвалою від 18 січня 2018 року йому безпідставно відмовив, оскільки в описовій частині судового рішення не зазначено суті заяви ОСОБА_3 від 10 січня 2018 року, а в мотивувальній частині ухвали не зазначено мотивів, за якими суд дійшов висновку про відмову ухвалення додаткового рішення і закон, яким він керувався.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого ОСОБА_3 судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявленої з цього питання вимоги ОСОБА_3 в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та просив про усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після померлої 31.07.2014 року ОСОБА_5 та, як наслідок, визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом та про визнання права власності - відмовлено.

10 січня 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, вказуючи, що при ухваленні рішення 23 листопада 2017 року суд не вирішив позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно та про судові витрати.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.01.2018 року відмовлено в ухвалені додаткового рішення.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд виходив з того, при вирішенні справи і ухваленні 23 листопада 2017 року рішення по суті спору суд врахував уточнений позов ОСОБА_3, а при обґрунтуванні вказаного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог зосередив викладення висновків щодо доводів позивача в частині вимог про усунення відповідача від права на спадкування за законом. Оскільки відмова в усуненні ОСОБА_4 від права на спадщину унеможливлює визнання права власності за ОСОБА_3 на вказаний ним у позові обсяг спадкового майна, то і у задоволенні іншої частини вимог, як наслідок, відмовлено.

Колегія суддів погоджується з ухвалою суду, оскільки вона постановлена судом у відповідності із законом.

Так, відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, ст.270 ЦПК України, встановлює вичерпний перелік випадків у яких може бути ухвалене додаткове рішення. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має право відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

З роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції в мотивувальній частині зазначив, що в мотивувальній частині рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.11.2017 року приділивши увагу обґрунтуванню у відмові в позовній вимозі стосовно усунення відповідача від права на спадкування за законом, та не приділивши уваги вимозі стосовно визнання за позивачем права власності, оскільки відмова в усуненні ОСОБА_4 від права на спадщину унеможливлює визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, оскільки в резолютивній частині рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.01.2018 року зазначено, що суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності. Тобто судом першої інстанції було зроблено висновок стосовно позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності.

Вимога ОСОБА_3 про визнання права власності у даній справі є похідною та залежною від вирішення позові про усунення іншого спадкоємця - ОСОБА_4 від спадкування і відмова у задоволенні першої вимоги унеможливлює задоволення іншої.

Неповнота викладеного в судовому рішенні у даній справі обгрунтування окремого висновку щодо частини вимог, які є складовою позову, при прийнятті судом рішення в цілому, не є підставою для визнання невирішеними позовних вимог ОСОБА_3 щодо яких суд визначився в мотивувальній частині опосередковано і зазначив це в інших частинах тексту судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни ухвали суду.

Керуючись ст. ст.374, 379, 381-384, 389 ЦПК України (в редакції закону №2147- V 111 від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 січня 2018 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2018 року

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина