Справа № 168/585/17
Провадження № 2/168/7/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Назарука О.В.,

секретар судових засідань - Островерха Н.С.,

з участю:

представників органу опіки й піклування - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка цивільну справу за позовом органу опіки й піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Орган опіки й піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області звернувся в суд з позовом, в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 є матір'ю дітей, відомості про батька дітей записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Діти відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6 перебувають на обліку у служби у справах дітей Старовижівської РДА Волинської області з 20 січня 2017 року, як діти, які опинилась у складних життєвих обставинах, та на даний час знаходяться у Волинському обласному будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх належного самоусвідомлення. Крім того ОСОБА_7 знаходиться на «Д» обліку у лікаря психіатра та не спроможна доглядати за дітьми. Зазначає, що з відповідачкою неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання дітей, створення їй відповідних умов для проживання, однак відповідач належних висновків не зробила, фактично самоусувалась від виконання обов'язків щодо виховання своїх малолітніх дітей. Органом опіки та піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області 17 серпня 2017 року складено висновок, яким визнано за доцільне позбавити ОСОБА_7 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6

Оскільки позовна заява подана до суду до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу, відповідно до пункту 9 частини 1 перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позов підтримали з підстав наведених в ньому. Також зазначили, що за час перебування даної сім'ї на обліку, службою у справах дітей неодноразово здійснювались виїзди по місцю проживання. Актами обстежень підтверджується, що в будинку відсутні відповідні умови для належного проживання дітей. Крім того за час перебування дітей у закладі відповідач жодного разу дітей не відвідувала, не цікавилась їх станом здоров'я та не виявляла щодо них батьківської турботи та піклування.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнала, просила суд не позбавляти її батьківських прав та пояснила, що вона самостійно виховує та доглядає дітей без будь-якої підтримки, допускала помилки у вихованні дітей і як наслідок дітей відібрали. На даний час перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра, та буде проходити відповідний курс лікування. Також вказує, що не змогла відвідати дітей у закладі, оскільки не мала коштів на дорогу, а також вона здійснювала догляд за своєю хворою матір'ю.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що відповідач є матір'ю двох дітей, перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра, бажає та має можливість виховувати своїх дітей. Зазначає, що відповідач не розуміла правових наслідків відібрання дітей, а тому не вчиняла дій щодо їх повернення.

Свідок ОСОБА_8 - сільський голова Кримненської сільської ради, пояснив, що ОСОБА_7 проживає одна в житловому будинку, який належав покійній бабі, а потім і покійній матері. Правовстановлюючі документи на будинок відсутні. Сім'я ОСОБА_7 перебуває на обліку, як сім'я, що опинилась у складних життєвих обставинах з 29 грудня 2016 року. ОСОБА_7 постійного місця роботи немає, навчалась за індивідуально формою навчання, неодружена, народила двох дітей які на даний час перебувають у Волинському обласному будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки. Вказав, що неодноразово був присутнім під час обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_7, разом з працівниками сільської ради, медичними працівниками амбулаторії. Постійно робив зауваження, проводив бесіди щодо зміни свого ставлення до виховання дітей, а позитивних результатів не було. Підтвердив той факт, що малолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 знаходились без належного догляду, мати ОСОБА_7 не вміла приготувати їжу дітям, не розуміла, як в холодну пору вдягнути дітей, не підтримувала належну температуру у будинку, домашнього господарства не веде, часто залишала дітей на тривалий період на свою матір. Дана сім'я існувала за кошти її брата ОСОБА_9 і матері ОСОБА_10 Крім того, вказав, що в 2018 році померла мати відповідача - ОСОБА_10 від тяжкої інфекційної хвороби. Після смерті ОСОБА_10 заходів щодо дезінфекції житлового будинку не проведено. На даний час місце перебування ОСОБА_7 невідоме. Вказав, що 02 травня 2018 року на прохання сімейного лікаря допомагав транспортувати ОСОБА_7 з її згоди на обстеження до лікаря психіатра. За результатами обстеження ОСОБА_7 отримала направлення на лікування до обласної психіатричної лікарні, але на лікування до обласної психіатричної лікарні не їздила.

Свідок ОСОБА_11 - директор Старовижівського районного центру соціальних служб для сім'ї та молоді (далі - РЦСССДМ), пояснив, що ОСОБА_7 перебувала під соціальним супроводом РЦСССДМ із 19 лютого 2016 року по 21 червня 2016 року. РЦСССДМ закупив всі необхідні речі для дитини (продукти харчування, дитячу коляску). Мати відповідача хворіла на тяжкі хвороби, в тому числі інфекційні. Соціальний супровід був завершений 21 червня 2016 року у зв'язку з переїздом ОСОБА_7 в с.Одеради Луцького району, де вона проживала зі співмешканцем, який зловживав спиртними напоями. В грудні 2016 роки РЦСССДМ отримав лист з ЦРЛ, в якому зазначено, що ОСОБА_7 народила другу дитину вдома. Здійснили обстеження сім'ї ОСОБА_7, надали гуманітарну допомогу, провели профілактичні бесіди щодо зміни свого ставлення до виконання батьківських обов'язків, супровід сім'ї не здійснювали, працювали по картці клієнта. За заявою матері діти були направлені до Волинського обласного будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки. Після цього неодноразово викликали ОСОБА_7 до РЦСССДМ, обстежували умови проживання. Остання пояснила, що дітей в будинку відвідувала тільки два рази, оскільки вона немає коштів і часу. ОСОБА_7 після обстеження у лікаря психіатра отримала направлення на лікування та обстеження до обласної психіатричної лікарні. На даний час місце перебування ОСОБА_7 невідоме. Крім того вказав, що ОСОБА_7 пішла в школу у вісім років, навчалась по індивідуальній програмі, не має жодних навиків по догляду за дітьми.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступні обставини

Відповідач ОСОБА_7 є матір'ю двох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (аркуш справи 7-8). Відомості про батька дітей записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України зі слів матері (аркуш справи 25-26 зворот).

На час звернення із позовом до суду сім'я проживала в АДРЕСА_1 (аркуш справи 13).

З доповідної записки сімейного лікаря Кримненської АЗПСМ ОСОБА_12 від 17 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_7 по стану здоров'я має розумову відсталість, групи інвалідності немає, оскільки мати дитину своєчасно не лікувала, не консультувалась з лікарями психіатрами. ОСОБА_7 не піклується про фізичний розвиток своїх дітей, на прохання медичних працівників змінити ставлення до дітей не реагувала, молодшу доньку ОСОБА_6 народила вдома (аркуш справи 16).

З 29 грудня 2016 року відповідач перебуває на обліку в Кримненській сільській раді Старовижівського району Волинської області, як сім'я, що опинилась у складних життєвих обставинах (аркуш справи 11-12).

З 20 січня 2017 року ОСОБА_13, ОСОБА_6 перебувають на обліку в службі у справах дітей Старовижівської РДА Волинської області, у зв'язку із тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків (аркуш справи 15).

З 25 січня 2017 року ОСОБА_13, ОСОБА_6 перебувають на повному державному утриманні у Волинському обласному спеціалізованому будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки Волинської обласної державної адміністрації (аркуш справи 14).

Підставою відібрання дітей у відповідача була загроза їх життю та здоров'ю у будинку, де знаходились діти, зокрема на момент вилучення дітей, вони знаходились без належного догляду, мати ОСОБА_7 не вміла приготувати їжу дітям, не розуміла, як в холодну пору вдягнути дітей, одяг дітей був брудний, в будинку холодно, на прохання медичних працівників змінити ставлення до дітей не реагувала. Крім того, мати відповідача ОСОБА_10 була хворою на на тяжку інфекційну хворобу.

Рішенням Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області № 951/36/2-17 від 19 серпня 2017 року затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 (аркуш справи 27).

З листа Старовижівської ЦРЛ № 1242/01-16 від 24 жовтня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_7 перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра з приводу легкої розумової відсталості (аркуш справи 108).

З листів Волинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки Волинської обласної державної адміністрації від 26 липня 2017 року №218/2.10/17 та від 17 січня 2018 року №23/2.10/18 випливає, що за весь час перебування дітей у закладі мати жодного разу своїх дітей не відвідувала, не цікавилась їх станом здоров'я та не виявляла щодо них батьківської турботи та піклування (аркуш справи 14, 70).

З актів обстеження умов проживання (аркуш справи 17-22, 83-84), характеристики по місцю проживання в с.Кримне (аркуш справи 9-10, 129), а також інформації, здобутої в порядку підготовки справи до розгляду встановлено, що відповідач не належно виконує свої обов'язки по вихованню дітей, неодноразово залишала дітей без нагляду та продуктів харчування, медичного догляду, не розуміла як зготувати їжу для дітей, в який одяг вдягнути дітей, яка повинна бути температура у житловому будинку, з відповідачкою неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання дітей, створення їм відповідних умов для проживання.

З виписки № 436 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого встановлено, що ОСОБА_7 має діагноз "легка розумова відсталість", направлена для проходження обстеження та стаціонарного лікування до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2 (аркуш справи 130).

Враховуючи вище викладені факти, вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого.

Статтею 18 Конвенції про права дитини регламентовано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до роз'яснень наданих у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з'ясовувати позицію й обґрунтування відповідача.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 263 ЦПК України суд ухвалює рішення, що обґрунтовується на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 16 абзацу 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Проте, на думку суду, належних доказів на підтвердження обставин, які б доводили факт свідомого ухилення відповідача від виховання дітей та нехтування відповідачкою своїми обов'язками, позивач не надає, оскільки як з'ясовано під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_14 перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра з приводу легкої розумової відсталості, має направлення на лікування та обстеження до обласної психіатричної лікарні.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Таким чином, посилання представників позивача, що причиною позбавлення відповідача батьківських прав є те, що відповідач самоусунулась від виконання обов'язків щодо виховання своїх малолітніх дітей є передчасними.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За таких обставин, з врахуванням того, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, які свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не залишаючи поза увагою також факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав, що свідчить про її інтерес до дітей, бажання приймати активну участь у їх вихованні, суд приходить до переконання про відсутність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_7 перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра, має відповідне направлення на лікування та обстеження до обласної психіатричної лікарні, в будинку проживала мама відповідача, яка була хвора на тяжку інфекційну хворобу і жодних заходів дезінфекції у будинку не проводили, в буднику не створено жодних умов для належного проживання та розвитку дітей, в тому числі і санітарних, вказані обставини в сукупності дають суду підстави зробити висновок про те, що залишення дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживати з відповідачем є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання, а тому суд приходить до переконання про необхідність відібрання дітей від матері ОСОБА_7, не позбавляючи її батьківських прав, та передачу дітей органу опіки і піклування для вирішення питання про їх подальше влаштування.

Суд вважає, що таке рішення цілком відповідає вищезазначеним нормам права та інтересам малолітніх дітей.

Крім того, суд попереджує відповідача ОСОБА_7 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6

Суд також роз'яснює відповідачу ОСОБА_7 положення частини 3 статті 170 Сімейного кодексу України, згідно якої, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дітей.

Керуючись статтями 164-167, 170, 171, 182-184 СК України, 10, 11, 76, 81, 82, 141, 260, 264, 265, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові органу опіки й піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Відібрати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: АДРЕСА_2, без позбавлення батьківських прав та передати ОСОБА_5, ОСОБА_6, органу опіки та піклування Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області для подальшого їх влаштування.

Попередити відповідача ОСОБА_7 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 18 червня 2018 року.

Суддя О.В. Назарук