Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 274/3052/16-ц

провадження № 61-11467св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - міське комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 7,
відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Худякова А. М., Косигіної Л. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року міське комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 7 (далі - МКВЖРЕ підприємство № 7) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про покладення обов'язку звільнити самовільно зайняте допоміжне приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 згідно з актом

від 11 квітня 2016 року, складеним комісією позивача, займає приміщення сміттєприймальної камери (далі - сміттєкамера) в будинку АДРЕСА_1, що перебуває на балансі МКВЖРЕ підприємства № 7, та на вимогу позивача ОСОБА_2 відмовився її звільнити.

Враховуючи викладене та з урахуванням уточнених вимог, МКВЖРЕ підприємство №7 просило суд зобов'язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняте допоміжне приміщення сміттєприймальної камери в під'їзді АДРЕСА_1 шляхом звільнення приміщення від особистих речей та надання безперешкодного доступу в будь-який час до приміщення представникам позивача.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 18 серпня 2016 року у задоволенні позову МКВЖРЕ підприємства № 7 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2016 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 18 серпня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги МКВЖРЕ підприємства № 7 задоволені частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняте допоміжне приміщення сміттєприймальної камери загальною площею 2,2 кв м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення приміщення від особистих речей.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Отже, має право звертатися з позовом до суду.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що правомірність утримування відповідачем сміттєкамери підтверджується дозволом попереднього балансоутримувача вищевказаного будинку від 24 січня 1984 року на користування нею під господарські потреби, який не є правовстановлюючим, але свідчать про тривалість використання відповідачем цього приміщення.

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначив, що всі доводи касаційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки сміттєкамера в будинок АДРЕСА_1 знаходиться у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку та створена для збереження інвентаря, що використовується для обслуговування будинку балансоутримувачем. Крім того, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, а тому всі співвласники мають право користування сміттєкамерою на рівних правах, що узгоджується з положеннями статті 369 ЦК України.

03 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі МКВЖРЕ підприємства № 7, що визначено рішенням Бердичівського міського виконавчого комітету Житомирської області від 01 серпня 2013 року.

Відповідач ОСОБА_2 з 04 червня 2007 року є співвласником квартири АДРЕСА_1.

Згідно зі статтею 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Таким чином, за відсутності створеного в будинку об'єднання співвласників багатоквартирних будинків МКВЖРЕ підприємство № 7 має право, як балансоутримувач, звертатися до суду даним позовом.

Приміщення сміттєкамери повинно використовуватися за призначенням, зокрема для збереження інвентарю, необхідного для обслуговування будинку балансоутримувачем.

З протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 18 травня 2016 року вбачається, що всі співвласники проголосували проти одноосібного користування відповідачем приміщення сміттєкамери. Крім того, в матеріалах справи є заява іншого мешканця під'їзду № 2 вищевказаного будинку до балансоутримувача з проханням надати можливість користуватися приміщенням сміттєкамери для зберігання інвалідного візка.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у відповідача правових підстав на використання приміщення сміттєкамери в будинку АДРЕСА_1 лише в своїх цілях, оскільки в порушення статей 369, 382 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, а розпорядження таким майном здійснюється за згодою всіх співвласників, та у разі, якщо вказане приміщення є вільним та за своїм функціональним призначенням не належить до приміщень, які необхідні для обслуговування будинку.

Доводи касаційної скарги, в якій ОСОБА_2 обґрунтовує правомірність використання спірного приміщення згодою начальника Бердичівської квартирно-екплуатаційної частини від 25 січня 1985 року на її використання в своїх цілях не підтверджені матеріалами справи, оскільки вказаний документ, в якому зазначена резолюція начальника домоуправління № 1 квартирно-екплуатаційної частини Бердичівського району Шишкіна П. Є. на згоду такого використання надавався відповідачу в 1985 році як працівнику вказаного підприємства на посаді інженера-сантехніка, про що зазначено в заяві ОСОБА_2

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому це судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик