Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 522/799/16-ц

провадження № 61-15375св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Сбербанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - приватне акціонерне товариство «Футбольний клуб «Чорноморець»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року у складі судді Свяченої Ю. Б. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року у складі суддів: Сватаненка В. І., Драгомерецького М. М., Черевка П. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - приватне акціонерне товариство «Футбольний клуб «Чорноморець» (далі - ПрАТ «ФК «Чорноморець»), про стягнення частини заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії на підставі договору поруки.

Позовна заява мотивована тим, що 15 липня 2011 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (з 26 листопада 2015 року змінено назву на ПАТ «Сбербанк») та ПрАТ «ФК «Чорноморець» укладено договір про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44-ЮО (зі змінами та доповненнями), за умовами якого позичальнику було надано кредит у сумі 41 586 388,00 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі - «LIBOR USD 6M» + 11,5 % в доларах США, але не менше 12 % річних, з останнім днем дії кредитної лінії - 30 червня 2018 року.

Також 15 липня 2011 року з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань позичальника між ПАТ «Сбербанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов'язався в повному обсязі відповідати за виконання усіх зобов'язань позичальника.

Станом на 30 грудня 2015 року у зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань виникла загальна заборгованість у розмірі 44 303 282, 26 доларів США та 46 608 814, 15 грн.

Оскільки поручитель ПрАТ «ФК «Чорноморець» ОСОБА_4 грошових зобов'язань за договором поруки від 15 липня 2011 року та відповідно за договором про відкриття кредитної лінії від 15 липня 2011 року № 14-В/11/44/ЮО в порушення статей 553, 554 ЦК України не виконує, позивач просив суд стягнути за договором про відкриття кредитної лінії та на підставі договору поруки від 15 липня 2011 року 5 000 000,00 дол. США, що становить частину заборгованості за кредитною лінією, та на дату складання позову, а саме станом на 12 січня 2016 року, що згідно із офіційним курсом НБУ у гривневому еквіваленті складає 117 521 825, 00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що у зв'язку із невиконанням боржником ПрАТ «ФК «Чорноморець» своїх зобов'язань за кредитним договором, простроченням сплати платежів, ПАТ «Сбербанк» в межах наданих йому прав, згідно із пунктом 8.3. кредитного договору, було змінено строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором у порядку пункту 8.4 кредитного договору, згідно з яким у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов'язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника із зазначенням у відповідній вимозі повної суми заборгованості, а позичальник - здійснити усі платежі за цим договором на користь банку (при цьому строкові платежі, проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дня відправлення банком такого повідомлення (вимоги).

ПАТ «Сбербанк» було направлено на адресу ПрАТ «ФК «Чорноморець» повідомлення-вимогу від 23 червня 2015 року № 5828/5/28-2, тобто обумовлений десятиденний строк на виконання вимоги банку сплинув 08 липня 2015 року.

За правилами визначення строків шестимісячний строк на пред'явлення ПАТ «Сбербанк» згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України вимоги до ОСОБА_4 щодо виконання зобов'язань за ПрАТ «ФК «Чорноморець» сплинув 11 січня 2016 року (останній день строку). Шість місяців з 09 липня 2015 року (включно) закінчуються 09 січня 2016 року, разом із тим 09 січня 2016 року - вихідний день (субота), тому за правилами частини п'ятої статті 254 ЦК України, останнім днем пред'явлення банком вимоги до поручителя є перший робочий день - 11 січня 2016 року.

Отже, позивач, звернувшись із позовом до ОСОБА_4 21 січня 2016 року, пропустив встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Сбербанк» просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що реалізація права банку вимагати в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором можлива як форма одностороннього правочину лише у випадках належного доведення до відома іншої сторони договору такого волевиявлення. Відповідно до пункту 11.9 кредитного договору будь-які повідомлення, попередження та інший обмін інформацією між банком і позичальником, що стосуються цього кредитного договору, незалежно від того, передбачені вони цим договором або ні, мають юридичну силу, якщо вони викладені письмово і доведені до відома іншої сторони кур'єром під розписку, рекомендованим або цінним листом/телеграмою.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Матеріалами справи підтверджується, що позичальником вимога банку отримана 07 липня 2015 року. Банк пред'явив вимогу поручителю 15 липня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку. Крім цього, звернувся до суду з позовом до поручителя 13 січня 2016 року, тобто у межах шестимісячного строку.

При зверненні кредитора до поручителя з вимогою впродовж шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання порука не припиняється і кредитор вправі поза межами цього (шестимісячного) строку, але до спливу позовної давності за основною вимогою, пред'явити поручителю позов до суду про стягнення суми боргу боржника. Скаржник зауважив, що такі висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-160цс13, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-436цс15 тощо.

У квітні 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від представника ОСОБА_4, ОСОБА_6, надійшли заперечення на касаційну скаргу, у грудні 2017 року додаткові письмові пояснення, мотивовані тим, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 10 листопада 2016 року у справі № 910/10877/16 відмовлено у тлумаченні пунктів 8.4 та 11.9 кредитного договору, оскільки такі пункти чітко і зрозуміло сформульовані. Так, у пункті 8.4 визначено, що строк виконання боржником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту був встановлений у 10 робочих днів з дня відправлення банком такого повідомлення (вимоги). А пунктом 11.9 кредитного договору встановлено письмову форму складання сторонами повідомлень, попереджень та інших документів щодо обміну інформацією та спосіб їх доведення до іншої сторони (шляхом відправлення кур'єром під розписку, рекомендованим або цінним листом), що жодним чином не можна ототожнювати з визначеним у пункті 8.4 кредитного договору 10-денним строком виконання позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту, початок відліку якого (строку) прив'язується до дня відправлення банком такого повідомлення (вимоги) кур'єром чи засобами поштового зв'язку.

До спірних правовідносин підлягає застосуванню частина перша статті 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У кредитному договорі (пункт 8.4) чітко встановлено строк виконання боржником вимоги банку щодо сплати заборгованості за кредитом, після спливу якого та за умови непогашення боргу самим боржником, термін виконання всіх грошових зобов'язань боржника перед банком вважається таким, що настав. Тому суди дійшли обґрунтованого висновку про припинення зобов'язань ОСОБА_4 перед ПАТ «Сбербанк».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 15 липня 2011 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (з 26 листопада 2015 року на підставі державної реєстрації змін до установчих документів змінено назву на ПАТ «Сбербанк») та ПрАТ «ФК «Чорноморець» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44/ЮО.

У подальшому до кредитного договору сторонами вносилися зміни та доповнення шляхом укладання договорів про внесення змін за № №1-14 (а. с. 8-67 т. 1)

Зокрема, 26 квітня 2013 року кредитний договір був викладений у новій редакції згідно із договором про внесення змін № 6 (надалі здійснюються посилання на положення кредитного договору у новій редакції).

Відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 кредитного договору ПАТ «Сбербанк» відкрито ПрАТ «ФК «Чорноморець» відновлювальну кредитну лінію в доларах США з лімітом кредитування 41 586 388,00 дол. США. У свою чергу, ПрАТ «ФК «Чорноморець» зобов'язалося своєчасно та у повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом, а також повернути банку кредит у терміни, встановлені кредитним договором та/або додатковими угодами до нього, а також виконувати інші умови кредитного договору.

ПАТ «Сбербанк» в повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором виконало, а саме: відкрито на ПрАТ «ФК «Чорноморець» кредитну лінію та надано у межах кредитної лінії кредитні кошти, що підтверджується виписками по рахунках ПрАТ «ФК «Чорноморець» та меморіальними ордерами (а. с. 84-131 т. 1).

Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору кредитна лінія відкрита строком до 30 червня 2018 року.

Згідно із договором про внесення змін від 31 березня 2014 року № 11 до кредитного договору сторонами погоджено, що ПрАТ «ФК «Чорноморець» надається невідновлювальна кредитна лінія в доларах США.

У пункті 1.2 кредитного договору встановлено графік погашення кредиту (ліміт кредитної лінії на певну календарну дату).

Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору ПрАТ «ФК «Чорноморець» зобов'язалося сплачувати ПАТ «Сбербанк» за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому договором/відповідною додатковою угодою. Проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією у валюті заборгованості.

Відповідно до підпункту «м» пункту 2.1 кредитного договору належне виконання позичальником зобов'язань по цьому договору забезпечується порукою ОСОБА_4 на повний розмір зобов'язань позичальника за цим договором.

15 липня 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Сбербанк» з метою забезпечення належного виконання зобов'язань ПрАТ «ФК «Чорноморець» за кредитним договором був укладений договір поруки, із подальшим внесенням змін та доповнень шляхом укладання договорів про внесення змін за № № 1-6 (а. с. 139-149 т. 1).

Договір поруки та договори про внесення змін до нього укладені ОСОБА_4 за письмовою згодою його дружини, ОСОБА_7, про що свідчать відповідні надписи на договорі поруки та договорах про внесення змін до нього, підписані ОСОБА_7

Підпунктом «д» підпункту 8.3 кредитного договору встановлено право ПАТ «Сбербанк» в односторонньому порядку вимагати від ПрАТ «ФК «Чорноморець» дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання ПрАТ «ФК «Чорноморець» будь-якого зі своїх зобов'язань, передбачених цим договором.

23 червня 2015 року ПАТ «Сбербанк» у зв'язку із невиконанням ПрАТ «ФК «Чорноморець» умов кредитного договору (у зв'язку із заборгованістю за процентами за користування кредитом та непогашенням частини кредиту відповідно до встановленого ліміту кредитної лінії) згідно з пунктом 8.3 кредитного договору скористалося своїм правом вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором.

Зокрема, 23 червня 2015 року ПАТ «Сбербанк» відповідно до пункту 8.4 кредитного договору рекомендованим листом надіслало на адресу ПрАТ «ФК «Чорноморець» повідомлення-вимогу № 5828/5/28-2 про дострокове повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті відправлення та на описі вкладення до листа (а. с. 244-253 т. 1).

У цьому повідомленні-вимозі ПАТ «Сбербанк» було встановлено строк на виконання ПрАТ «ФК «Чорноморець» вимоги банку: «протягом 10 (десяти) робочих днів з дня відправлення цієї вимоги-повідомлення».

У зв'язку із невиконанням ПрАТ «ФК «Чорноморець» своїх зобов'язань перед позивачем 14 липня 2015 року ПАТ «Сбербанк» цінним листом було направлено на адресу відповідача повідомлення-вимогу № 6585/5/28-2 про повернення повної суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44/ЮО від 15 липня 2011 року (а. с. 152-154 т. 1).

Відповідно до пункту 4.3 договору поруки поручитель протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поштового відправлення йому кредитором письмового повідомлення або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, зобов'язаний погасити заборгованість боржника за реквізитами, зазначеними в повідомленні.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 вимоги, викладеної у повідомленні № 6585/5/28-2 від 15 липня 2011 року, ПАТ «Сбербанк» 13 січня 2016 року звернулося із відповідним позовом до суду.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У пункті 6.4 договору поруки зазначено, що договір набуває чинності з моменту його укладання в письмовій формі і припиняється у випадку належного виконання позичальником або боржником усіх зобов'язань, передбачених в статті 2 цього договору, а також із інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

За змістом норми частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У пункті 8.3 кредитного договору в редакції договору про внесення змін № 6, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за договором у разі невиконання або неналежного виконання боржником будь-якого із своїх зобов'язань, передбачених цим договором.

У зв'язку з порушенням ПрАТ «ФК «Чорноморець» виконання зобов'язання за кредитним договором позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та наведених умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

Оскільки кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що згідно із пунктом 8.3 кредитного договору було змінено строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором у порядку пункту 8.4 кредитного договору. 23 червня 2015 року ПАТ «Сбербанк» було направлено на адресу ПрАТ «ФК «Чорноморець» повідомлення-вимогу № 5828/5/28-2, тобто десятиденний робочий строк на виконання вимоги банку сплинув 08 липня 2015 року. А шестимісячний строк на пред'явлення ПАТ «Сбербанк» згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України вимоги до ОСОБА_4 щодо виконання зобов'язань за ПрАТ «ФК «Чорноморець» сплинув 11 січня 2016 року. Отже позивач, звернувшись із позовом до ОСОБА_4 21 січня 2016 року, пропустив встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк на пред'явлення вимоги до поручителя.

З такими висновками судів погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Так, згідно з пунктом 8.4 кредитного договору в редакції договору про внесення змін № 6, у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов'язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника із зазначенням у відповідній вимозі повної суми заборгованості, а позичальник - здійснити усі платежі за цим договором на користь банку (при цьому строкові платежі проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дня відправлення банком такого повідомлення (вимоги).

Суди не звернули уваги на те, що у пункті 8.4 кредитного договору в редакції договору про внесення змін № 6, яким передбачено порядок використання банком в односторонньому порядку права вимагати дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, використано словосполучення «він зобов'язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника».

Обов'язок позичальника здійснити усі платежі за цим договором на користь банку в строк не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дня відправлення банком такого повідомлення (вимоги) не виникне без належного його про це повідомлення. Тому в цій справі правове значення для правильного вирішення спору має не тільки встановлення факту відправлення банком такого повідомлення боржнику, а і фактичного повідомлення боржника про наявність такої вимоги, оскільки для неповідомленої про вимогу особи (до відома якої не доведено її зміст) обов'язок виконати таку вимогу виникнути не може.

При цьому суди не врахували положення пункту 11.9 кредитного договору, відповідно до якого будь-які повідомлення, попередження та інший обмін інформацією між банком і позичальником, що стосуються цього кредитного договору, незалежно від того, передбачені вони цим договором або інше, мають юридичну силу, якщо вони викладені письмово, доведені до відома іншої сторони кур'єром під розписку, рекомендованим або цінним листом, та помилково вважали, що цей пункт є лише формою доведення до відома сторони будь-якої інформації.

Аналіз наведених умов кредитного договору у їх сукупності вказує на те, що сам факт направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредиту та інших платежів у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання без їх отримання позичальником не може свідчити про те, що вимога, визначена пунктом 8.3 кредитного договору, належним чином доведена до відома іншої сторони договору.

Як убачається з матеріалів справи, позичальником вимога банку від 23 червня 2015 року була отримана 07 липня 2015 року.

Тобто, строк виконання зобов'язання позичальником за зазначеним кредитним договором було змінено кредитором, та останній день виконання такого зобов'язання за умовами кредитного договору та за листом повідомлення-вимоги настав для позичальника 21 липня 2015 року. Відповідно шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя ОСОБА_4 сплив 21 січня 2016 року.

Крім того, днем вчинення відповідної дії вважається день здачі документа на пошту, який визначається за поштовим штемпелем, а не день надходження листа до суду.

За таких обставин суди помилково вважали, що позивач звернувся до суду з позовом до поручителя ОСОБА_4 21 січня 2016 року, а не 13 січня 2016 року - день здачі позовної заяви на пошту відповідно до поштового штемпеля (а. с. 169-170 т. 1).

Таким чином з позовом до поручителя ОСОБА_4 ПАТ «Сбербанк» звернулося до суду 13 січня 2016 року, тобто у межах шестимісячного строку.

Та обставина, що судами господарської юрисдикції ухвалені рішення у справі за первісним позовом ПАТ «ФК «Чорноморець» до ПАТ «Сбербанк» та за зустрічним позовом ПАТ «Сбербанк» до ПАТ «ФК «Чорноморець» про тлумачення змісту договору, не має правового значення при розгляді цієї справи, враховуючи таке.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом зустрічного позову ПАТ «Сбербанк» до ПАТ «ФК «Чорноморець» було тлумачення змісту пунктів 8.4 та 11.9 укладеного між сторонами кредитного договору. Рішенням господарського суду міста Києва від 02 серпня 2016 року було здійснено тлумачення змісту згаданих пунктів кредитного договору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10 листопада 2016 року було скасовано рішення господарського суду міста Києва від 02 серпня 2016 року та відмовлено в задоволенні зустрічного позову. Апеляційний суд не погодився із доводами ПАТ «Сбербанк» щодо необхідності тлумачення пункту 8.4 та пункту 11.9 кредитного договору, посилаючись на те, що у зазначених пунктах чітко і зрозуміло сформульовано викладені в них обставини. З таким висновком суду апеляційної інстанції погодився й Вищий господарський суд України у постанові від 15 лютого 2017 року, якою також скасував рішення судів попередніх інстанцій в частині первісного позову ПАТ «ФК «Чорноморець» про тлумачення змісту договору. При цьому виходив із відсутності правових підстав для тлумачення змісту договору.

Таким чином, згаданими рішеннями господарських судів не здійснено тлумачення змісту кредитного договору. Крім того, питання визначення настання відповідного строку за договором поруки не може бути предметом розгляду спору про тлумачення кредитного договору, а підлягає встановленню судом при розгляді даного спору, що виник між кредитором і поручителем з приводу невиконання кредитного договору.

Доводи касаційної скарги про зупинення касаційного провадження у цій справі до розгляду касаційної скарги ПАТ «Сбербанк» у справі № 522/908/16-ц не заслуговують на увагу, оскільки з Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що зазначена справа після її перегляду 09 листопада 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, за результатом розгляду якої рішенням від 27 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позову. Зазначене рішення було оскаржено ПАТ «Сбербанк» до апеляційного суду, на даний час судом апеляційної інстанції рішення у справі не ухвалено.

Відповідно до частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року, чинного на час постановлення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали від 09 листопада 2016 року у справі № 522/908/16-ц, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи ж рішення судів попередніх інстанції про відмову в задоволенні позову ПАТ «Сбербанк» до ОСОБА_4, третя особа - ПАТ «ФК «Чорноморець», про стягнення частини заборгованості за тим же кредитним договором від 15 липня 2011 року (справа № 522/908/16-ц), суд касаційної інстанції у своїй ухвалі від 09 листопада 2016 року виходив із того, що відповідно до пункту 8.3 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором в разі письмового повідомлення позичальника, а згідно з пунктом 11.9 цього договору будь-які вимоги банку мають юридичну силу з моменту доведення до відома іншої сторони (з моменту отримання/вручення повідомлення-вимоги) та дійшов висновку, що строк виконання зобов'язання настав для поручителя ОСОБА_4 21 липня 2015 року, з якого й слід обчислювати шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Такі висновки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 09 листопада 2016 року у справі № 522/908/16-ц, повністю згоджуються з висновками Верховного Суду у цій справі.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили лише з підстав пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду з позовом до поручителя ОСОБА_4 та фактично не вирішували питання про стягнення боргу, не встановили його розмір, не перевірили доводи і заперечення сторін щодо суми боргу, не надали оцінки наданому ПАТ «Сбербанк» розрахунку кредитної заборгованості. Встановлення зазначених обставин до повноважень суду касаційної інстанції не належить.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки судами не з'ясовано належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не досліджено та не надано належної правової оцінки зібраним у справі доказам, згідно зі статтею 411 ЦПК України судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене у цій постанові, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик