Справа № 357/4296/18
У Х В А Л А

24 квітня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ярмола О. Я.

при секретарі Ліщинська О. С.

розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_1 про визнання на території України рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання на території України рішення суду Оршанського району та м.Орши Вітебської області Республіки Білорусь від 14.03.2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, відповідно до якого суд вирішив зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 25 відсотків до 16,5 відсотків усіх видів заробітку та (чи) іншого доходу, але не менше 37,5 відсотків бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення , щомісячно до повноліття дитини.

Оглянувши матеріали поданого клопотання суд вказує на наступне.

Нормою статті 462 ЦПК України встановлено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до частини 1 статті 463 цього Кодексу, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

В ч. 1 ст. 465 ЦПК України зазначено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Відповідно до пункту 1 Постанови № 12 Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України від 24 грудня 1999 року, розгляд судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами-учасницями відповідних міжнародних договорів. При їх вирішенні суди повинні виходити з положень ст. 84 Закону від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження", статей 35, 36 Закону від 24 лютого 1994 р. "Про міжнародний комерційний арбітраж" і відповідних міжнародних договорів України, що передбачають порядок визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів, і враховувати, що згідно зі ст. 9 Конституції України міжнародні договори, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, входять до національного законодавства України та що відповідно до Закону від 10 грудня 1991 р. "Про дію міжнародних договорів на території України" такі договори застосовуються в Україні в порядку, передбаченому для норм цього законодавства.

Частиною першою ст. 466 ЦПК України визначено вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду

Зокрема, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити:

1) імя (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження;

2) імя (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;

3) мотиви подання клопотання.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 466 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Так, заявником порушено вимоги ст. 466 ЦПК України, а саме: до заяви не додано засвідчену в установленому порядку копію рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

А тому, на підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 258-261, 462-466 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання на території України рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню залишити без розгляду та повернути клопотання та додані документи заявнику.

Розяснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_5