Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 204/4341/17

провадження № 61-178св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, відповідач - ОСОБА_5,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2017 року у складі судді Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 02 червня 2015 року між

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 214 329 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору позики утворилась заборгованість у розмірі 273 750,04 грн, з яких: основний борг - 214 329 грн; 3 % річних - 13 141,60 грн; інфляційні втрати -46 279,44 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 01 грудня 2017 року (у складі судді Дубіжанської Т. О.) відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява

ОСОБА_4 відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду), тому суд першої інстанції відкрив провадження у справі на підставі статті 122 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду).

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_5 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року повернуто скаржнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга підписана особою, яка діє в інтересах ОСОБА_5 на підставі довіреності, однак доказів, що вказана особа є адвокатом, до апеляційної скарги не додано, у зв'язку з чим апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини п'ятої статті 357 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду).

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд невірно оцінив надані докази, судове рішення апеляційного суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків апеляційного суду не спростовують.

Установлено, що 19 липня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 01 грудня 2017 року відкрито провадження у цій справі на підставі

статті 122 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду).

Відповідно до частини першої статті 122 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду), суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_5 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини п'ятої статті 357 ЦПК України

(у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду).

Пунктом 1 частини п'ятої статті 357 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду) передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Відповідно до підпункту «б» пункту 16 Закону України «Про внесення змін щодо Конституції України» (щодо правосуддя) від 02 червня 2016 року розділ ХV «Перехідні положення» Конституції України доповнено пунктом 16-1, згідно з яким з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін щодо Конституції України» (щодо правосуддя) представництво відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції -

з 01 січня 2019 року (підпункт 11).

Вказаний Закон набрав чинності 30 вересня 2016 року.

Згідно зі статтею 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частина третя статті 58 ЦПК України).

Згідно з частиною першої статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Як убачається з матеріалів справи апеляційна скарга подана 11 січня

2018 року і підписана ОСОБА_7 - представником ОСОБА_5, який діє в інтересах відповідача на підставі довіреності від 20 жовтня

2017 року № 78 АБ 3855083.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив з того, що будь-яких доказів, що вказана особа є адвокатом і уповноважена представляти інтереси саме як адвокат, до апеляційної скарги не додано, та встановивши, що інформація, яку містить Єдиний реєстр адвокатів України, позбавляє можливості ідентифікувати особу, внесену до реєстру, і підтвердити повноваження представника скаржника, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для повернення апеляційної скарги скаржнику на підставі пункту 1 частини п'ятої статті 357 ЦПК України

(у редакції, чинній на час постановлення ухвали суду).

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судом апеляційної інстанції приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження у матеріалах справи, а тому підстав для скасування ухвали апеляційного суду у цій справі немає.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк