Провадження № 2/761/3665/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Макаренко І.О.,

при секретарі Триндюк А.М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представник третьої особи ОСОБА_2 (пр-к ОСОБА_3.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою в якій просив суд: визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовув тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його рідна тітка ОСОБА_5. За життя остання заповіла все своє майно позивачу. 17.01.2011 р. Першою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №34/2011 щодо майна померлої ОСОБА_5, на підставі заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1. 13.06.2014 р. постановою Першої Київською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану квартиру, у зв'язку з тим, що га ім'я померлої не було зареєстровано об'єктів нерухомості, зокрема вказаної квартири. Зазначає, що квартирою незаконно заволоділи ОСОБА_4 та її син ОСОБА_3 08.11.2007 р. вказані особи незаконно отримали довіреність, посвідчену Четвертою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-9484 на право управління та розпорядження майном ОСОБА_5 22.11.2007 р. Четвертою Київською державною нотаріальною конторою було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за реєстровим №2-9884, укладений між ОСОБА_4, що діяла від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності та ОСОБА_3 19.12.2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі №2-228/11: визнано недійсною довіреність на право управління та розпорядження майном ОСОБА_5; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_4, що діяла від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності та ОСОБА_3; повернуто стан речей у первісний - визнано право власності на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 В цій частині, рішення Шевченківського районного суду м. Києва, рішенням апеляційного суду м. Києва №22-ц/796/2556/2014 від 17.04.2014 р. залишено без змін. Оскільки ОСОБА_5 померла, та не може зареєструвати своє право власності на спірну квартиру, позивач звернувся до суду за захистом свого права на спадкування спадщини, яка відкрилася після смерті його тітки.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву про слухання справи за відсутності представника відповідача, щодо вирішення справи поклався на розсуд суду.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засідання зазначив, що позов не підлягає задоволенню.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, своїх пояснень щодо позову не надала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла рідна тітка позивача ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1.

Факт споріднення підтверджується рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02.12.2014 року, яким встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним племінником ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3

За життя, ОСОБА_5 заповіла все своє майно ОСОБА_1, відповідно до заповіту посвідченого ПН КМНО Снітком В.М., зареєстровано в реєстрі за №1135 від 08.04.2010 р.

17.01.2011 р. ОСОБА_1 звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

На запит Першої київської державної нотаріальної контори, Четвертою київською державною нотаріальною контрою було повідомлено, що 08.11.2007 р. за №2-9483 було посвідчено заповіт від імені гр. ОСОБА_5, спадкоємицею за заповітом є ОСОБА_4, які заповідано все майно заповідача, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що належить заповідачу на день його смерті й на що він має право за законом.

На запит Першої київської державної нотаріальної контори, Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна була надана інформаційна довідка від 04.06.2014 р., відповідно до якої, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 4-ю Київською державною нотаріальною нот конторою 22.11.2007 р., №2-9884.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12.2013 р., у цивільній справі №2-228/11: визнано недійсною довіреність, посвідчену Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 08.11.2007 р. за реєстровим №2-9484, на право управління та розпорядження майном ОСОБА_5, ОСОБА_4 з моменту її видачі; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 22.11.2007 р. за реєстровим №2-9884, укладеного між ОСОБА_4, що діяла від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності та ОСОБА_3, з моменту його укладення; повернуто стан речей у первісний - визнано право власності на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 В цій частині, рішення Шевченківського районного суду м. Києва, рішенням Апеляційного суду м. Києва №22-ц/796/2556/2014 від 17.04.2014 р. залишено без змін.

13.06.2014 р. ОСОБА_1 звернувся повторно до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 13.0.2014 р., ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на кв. АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, у зв'язку з тим, що право власності на вказану квартиру у померлої не виникло.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2017 року, постановою Апеляційного суду м. Києві від 20.12.2017 р. залишено без змін, яким: визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріальноо округу Снітком В.М. від 08 квітня 2010 року, за реєстровим № 1135;

Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори від 08 листопада 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №2-0483.

З огляду на наведені обставини та постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивач по справі має обґрунтовані труднощі в позасудовому оформленні своїх спадкових прав.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, відповідно до роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Враховуючи, що в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє позивача, як спадкоємця, права на спадщину на квартиру; враховуючи обов'язок спадкоємця відповідно до ст. 1297 ЦК України звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно та його подальшу державну реєстрацію (ст. 1299 ЦК України) - відтак, право позивача підлягає захисту в суді, оскільки відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що позивачем доведено його право на спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_5, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1265, 1266, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 193, 206, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя