Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 345/3977/16-ц

провадження № 61-23704св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І.М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Василишин Л. В., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням, у якому просила надати дозвіл та визнати на території України рішення суду Бєрєстовіцького району Гроднєнської області Республіки Білорусь

від 21 вересня 2016 року, яким встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 є дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 Після смерті останньої залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. На території України вказане рішення суду Бєрєстовіцького району Гроднєнської області Республіки Білорусь

від 21 вересня 2016 року не має законної сили, тому в зв'язку із наведеними обставинами, відповідно до законодавства України, заявник звернулась з даним клопотанням.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 20 січня 2017 року клопотання задоволено.

Визнано на території України рішення суду Бєрєстовіцького району Гроднєнської області Республіки Білорусь від 21 вересня 2016 року в справі №2-116, яким встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 з матір'ю ОСОБА_3 на день смерті останньої, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що клопотання обґрунтоване. При цьому місцевий суд зазначив, що ОСОБА_2 не була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі в Бєрєстовіцькому районому суді Гроднєнської області Республіки Білорусь, оскільки повідомлялась про час і місце розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважав про належне повідомлення іноземним судом ОСОБА_2 про розгляд справи, оскільки виклик останньої здійснювався за адресою:

АДРЕСА_3. Рекомендований лист повернувся до місцевого суду за закінченням терміну зберігання.

Крім того, у зв'язку зі вступом до Львівського національного університету імені Івана-Франка ОСОБА_2 з 16 вересня 2015 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджено відміткою у паспорті.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що висновок апеляційного суду про неповідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи іноземним судом спростовується матеріали справи щодо доручення про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій стосовно ОСОБА_2, рекомендованим повідомленням від 28 травня 2016 року, з якого вбачається, що воно було отримане останньою.

Касаційна скарга містить посилання на те, що умисне приховування

ОСОБА_2 про те, що на період навчання вона була зареєстрована за адресою в гуртожитку та неявка її до суду після отримання 28 травня 2016 року рекомендованого повідомлення для отримання судових документів не свідчить про її необізнаність про судову справу, в лише доказує мету

ОСОБА_2 мати формальні підстави для невизнання рішення іноземного суду.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що рішенням суду Бєрєстовіцького району Гроднєнської області Республіки Білорусь від 21 вересня 2016 року встановлено факт спільного проживання заявниці ОСОБА_1 з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, на день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Рішення набрало законної сили 4 жовтня 2016 року. Зацікавлена особа ОСОБА_2 у розгляді справи іноземним судом участі не брала.

Визнання та примусове виконання рішення іноземного суду - це поширення законної сили такого рішення на територію України й застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судом, на рішення іноземного суду (міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове виконання рішення, суд не може оцінювати, чи законним є прийняте рішення.

Відмова у задоволенні клопотання може мати місце лише у випадках, передбачених законом.

У статті 396 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судом, наведено випадки за яких клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється.

Однією з підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є те, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи (пункт 2 частина друга статті 396 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судом).

За змістом статей 74, 76 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судом, судові виклики здійснюються судовими повістками, які направляються фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та вручаються їм під розписку.

Апеляційний суд установив, що виклик ОСОБА_2 здійснювався за адресою: АДРЕСА_3, рекомендований лист повернувся до місцевого суду з поштовою відміткою «За закінченням терміну зберігання». У зв'язку зі вступом до Львівського національного університету імені Івана Франка з 16 вересня 2015 року

ОСОБА_2 зареєстрована та проживала по АДРЕСА_2.

За встановлених обставин апеляційний суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 не була повідомлена про розгляд справи іноземним судом, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі, а тому є правові підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І.М. Фаловська