ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року

м. Харків

Справа № 641/7103/15-ц

Провадження № 22ц/790/543/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого Бровченко І.О.,

суддів Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Сінченко І.В.

імена (найменування) сторін:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2

інші учасники справи:

треті особи- публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року у складі судді Боговського Д.Є. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просила здійснити розподіл спільного майна подружжя, та виділити ОСОБА_2 меблі та побутову техніку, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1, а також автомобіль Wolksvagen Golf Variant, 2009 року випуску, а на її користь з відповідача стягнути грошову компенсацію половини вартості майна в сумі 286202 грн. 31 грн., відшкодувати судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у шлюбі, в період якого придбали спірний автомобіль. Після припинення сімейних відносин відповідач відчужив спірний автомобіль своєму батькові, у звязку з чим просила задовольнити позов в цій частині.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому просить встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 01 червня 2007 року по 12 березня 2010 року; визнати обєктами спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Хорошеве, вул. Леніна,93; квартиру АДРЕСА_2, а також побутову техніку і меблі, які в ній знаходяться, та поділити спільне майно в натурі.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 01 червня 2007 року по 12 березня 2010 року спільно проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 В період з 12 березня 2010 року по 13 липня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За період сімейних відносин сторонами внаслідок спільної праці та грошових коштів отриманих ним від підприємницької діяльності відбулась забудова житлового будинку № 93 по вул. Леніна у смт. Хорошеве, внаслідок чого істотно збільшилась його вартість. Квартира АДРЕСА_3 придбана ОСОБА_1 на підставі кредитного договору, але саме він виплачував належні до сплати кошти для погашення кредитної заборгованості. Крім того сторонами було придбано меблі та побутову техніку, яку позивач просить також поділити в натурі.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини автомобіля Volkswagen Golf Variant , д.н. АХ 5765CT в сумі 164980 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя залишено без задоволення.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, відмовити у задоволені первісного позову та задовольнити зустрічний позов. В обгрунтування скарги посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тому факту, що реалізація автомобіля була здійснена під час перебування у шлюбі, а саме 12 лютого 2015 року. Шлюб між сторонами було розірвано 13 липня 2015 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова. Судом не встановлено, що спірний автомобіль у лютому 2015 року було відчужено ОСОБА_2 проти волі ОСОБА_1 та за відсутності письмової згоди другого з подружжя. ОСОБА_1, розуміючи, що у лютому 2017 року автомобіль вибув із власності ОСОБА_2 з будь-якими заявами щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним не зверталась чи інших претензій з даного приводу не мала. Автомобіль був придбаний за особисті грошові кошти ОСОБА_2 отримані від реалізації квартири АДРЕСА_4, у звязку з чим автомобіль був його особистою приватною власністю та не підлягав поділу взагалі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги щодо зустрічного позову зазначає, що житловий будинок по вул. Леніна, 93 у смт. Хорошеве Харківської області не є особистою приватною власністю ОСОБА_1, оскільки до дарування будинку матірю позивача за первісним позовом подружжя вже здійснювало його облаштування за спільні кошти та внаслідок трудових затрат.

Квартира АДРЕСА_5 зареєстрована на імя позивача на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2006 року була придбана за рахунок укладеного ОСОБА_1 із ЗАТ «ОТБ Банк» кредитного договору, строк дії якого є до 28 липня 2020 року. Після початку спільного проживання апелянт погашав дане боргове зобовязання з рахунок доходів, одержаних ним від підприємницької діяльності.

Суд безпідставно відмовив у задоволені позову щодо поділу побутової техніки, меблів та люстри та не визнав ідеальні частки подружжя.

Спільне господарство підтверджується договорами від 20 жовтня 2007 року та 30 березня 2009 року про надання туристичних послуг. Апелянт вважає, що сплата туристичних послуг ОСОБА_2, що став чоловіком позивачки та батьком їх спільної дружини свідчить про те, що вони вели спільне господарство. Спільне господарство також підтверджується наявність ФОП ОСОБА_1 на імя компанії в якій працював ОСОБА_2

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала заперечення в яких зазначає, що з лютого 2015 року сторони не ведуть спільне господарство, що підтверджується рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 року, а також заявою до Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВС України від 12 лютого 2015 року. Рішенням Комінтернівського районного суду м Харкова по справі № 641/1581/15-ц також встановлено, що з лютого 2015 року ОСОБА_1 проживала у своєї матері. З лютого 2015 року вона не вела з ОСОБА_2 спільне господарство та не надавала останньому дозвіл на відчуження автомобілю. Фактично апелянт до теперішнього часу користується спірним автомобілем. '

Житловий будинок по вул. Леніна, 93 у м. Харкові у смт. Хорошеве був їй подарований її матірю 25 жовтня 2013 року та будь-які поліпшення, ремонтні роботи та роботи з облаштування житлової будівлі та території здійснювались власником майна ОСОБА_4 Квитанції надані ОСОБА_2 в обгрунтування його позовних вимог датовані до жовтня 2013 року, тобто коли сторони не перебували у шлюбі. Стосовно квартири № 106 і будинку № 2 по вул. Державінській в м. Харкові зазначає, що ОСОБА_2 не здійснював погашення грошових коштів по кредитному договору, а платником у квитанціях зазначено її мати ОСОБА_4 Доказів отримання прибутку ОСОБА_2 від підприємницької діяльності матеріали справи не містять. Доводи ОСОБА_2, що ОСОБА_1 не працювала, є безпідставні, оскільки з червня 2008 року по дійсний час вона працює в ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-капітал» та займає посаду начальника відділу супроводження та координації, отримує стабільний дохід. Більш того, позивач здавала в оренду квартиру АДРЕСА_6, що є особистою приватною власністю позивача та отримувала дохід, який витрачався на потреби сім'ї, що ОСОБА_2 не заперечувалось при розгляді справи. Доказів підтверджуючих, що в період з 01 червня 2007 року по 12 березня 2010 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу матеріали справи не містять. Допитані в судовому засіданні свідки з боку апелянта не могли підтвердити даний факт, посилаючись на те, що про ці обставини їм стало відомо виключно зі слів ОСОБА_2

Вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явивших осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 62 Сімейного кодексу України).

Статтею 65 Сімейного кодексу України визначено право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до положень ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України . Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Дружина і чоловік згідно ст. 69 СК України мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу за взаємною згодою.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2010 року (актовий запис № 80 Комінтернівського відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції).

Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.07.2015 у справі № 641/3849/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Даним судовим рішенням встановлено, що з лютого 2015 року сторони спільне господарство не ведуть.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.07.2015 у справі № 641/1581/15-ц визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірю, вирішено питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.07.2016 у справі № 641/8679/15-ц зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою № 185 по вул. Польовій,4 в м. Харкові, яка належить їй на праві приватної власності шляхом забезпечення безперешкодного доступу до вказаної квартири. Під час апеляційного розгляду справи позивач посилався, що 05 лютого 2015 року ОСОБА_1 разом зі своїм братом відвідувала квартиру задля того, щоб забрати власні речі.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не дійшли згоди щодо поділу майна подружжя та звернулися до суду із відповідними позовами.

Сторонами у справі заявлені наступні обєкти майна, які вони бажають поділити, а саме автомобіль Wolksvagen Golf Variant, 2009 року випуску; житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Хорошеве, вул. Леніна,93; квартира АДРЕСА_2; побутова техніка і меблі, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_2; меблі та побутова техніка, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1.

Автомобіль Wolksvagen Golf Variant, 2009 року випуску, д.н. НОМЕР_1, був зареєстрований на імя відповідача ОСОБА_2 з 08 листопада 2012 року , перереєстрований на нового власника ОСОБА_6 12 лютого 2015 року, а тому вважається обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний в період перебування особи у шлюбі.

Згідно звіту про оцінку майна від 12 лютого 2016 року, ринкова вартість автомобілю становить 329960 грн.

Житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Хорошеве, вул. Леніна,93, належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_7 від 25 жовтня 2013 року . З огляду на положення ст. 57 СК України цей обєкт є особистою власністю дружини ОСОБА_1

Квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на імя позивача ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2006 року, є особистою власністю дружини ОСОБА_1

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах по 1/2 за кожним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.11.2010 ПН ХМНО ОСОБА_8, тобто вже під час укладання договору вирішили питання щодо поділу нерухомого майна.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтверджували, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знайомі з 2007 року, зустрічались та періодично мешкали разом, однак ці факти їм достеменно не відомі.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок по вул. Леніна 93 у смт. Хорошеве та квартира № 106 по вул. Державінській у м. Харкові є особистою приватною власності ОСОБА_1, у зв'язку з чим поділу не підлягає. ОСОБА_2 заявлені вимоги про поділ меблів та побутової техніки в натурі, однак жодного варіанту чи порядку поділу цього майна ним не запропоновано, ці питання на вирішення експертів не були поставлені, що унеможливлює суд прийняти за цим питання обґрунтоване рішення. Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 червня 2007 року по 12 березня 2010 року , суд вважав, що ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факт спільного проживання із ОСОБА_1 саме однією сімєю, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обовязків.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль Wolksvagen Golf Variant є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки відповідач ОСОБА_2 розпорядився автомобілем на власний розсуд, без письмової згоди його дружини ОСОБА_1, позивача у справі, тому остання має право на отримання грошової компенсації половини вартості даного транспортного засобу. Відчуження спільного майна подружжя не є перешкодою для вирішення питання про його поділ.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з характером правовідносин сторін, що виникли між сторонами, надав їм правову оцінку, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та часткове задоволення позову ОСОБА_1

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до роз'яснень, наведених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК , що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету в період з 01 червня 2007 року по 12 березня 2010 року.

Договорами від 20 жовтня 2007 року та 30 березня 2009 року про надання туристичних послуг та довіреність, на які посилається ОСОБА_2 в обгрунтування своїх позовних вимог, не є достатніми доказами підтвердження факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечувала, що була знайома з ОСОБА_2, але зазначала про наявність між сторонами дружніх стосунків.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 здійснював погашення кредитного договору також належними та допустимими доказами не підтверджено.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на імя позивача ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2006 року.

Квартира була придбана за рахунок кредитних коштів отриманих згідно кредитного договору № ML-702/117/2006 від 27 липня 2006 року укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна». Дата остаточного повернення кредиту 27 липня 2021 року.

Згідно довіреності від 14 серпня 2009 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником у АТ «ОТП Банк» з питань, що повязані з достроковим погашенням кредиту, процентів та інших платежів відповідно до кредитного договору № ML-702/117/2006 від 27 липня 2006 року, в тому числі подавати та підписувати від її ім'я заяви на дострокове погашення кредиту, процентів та інших платежів згідно кредитного договору; вносити грошові кошти на поточний рахунок без обмеження суми (а.с. 184 т. 2). З наявним в матеріалах справи квитанцій про сплату кредиту вбачається, що грошові кошти згідно кредитного договору сплачуються ОСОБА_4

Доказів того, що ОСОБА_2 здійснювалось погашення кредиту за рахунок коштів отриманих від підприємницької діяльності в період перебування сторін у шлюбі, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги, що відбудова житлового будинку та прилеглої території по вул. Леніна, 93 у смт Хорошеве Харківської області здійснювалось за рахунок коштів, отриманих ним від підприємницької діяльності також не підтверджено належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 набула право власності на спірний житловий будинок на підставі договору дарування від 25 жовтня 2013 року. До 25 жовтня 2013 року власником спірного житлового будинку була мати позивача за первісним позовом - ОСОБА_4 Товарні чеки, видаткові накладні, рахунок - фактури на придбання будівельних матеріалів, які були надані ОСОБА_2 в обгрунтування своїх позовних вимог, датовані до 25 жовтня 2015 року, тобто до набуття ОСОБА_1 право власності на спірний житловий будинок. Належних та допустимих доказів підтверджуючих, що зазначені будівельні матеріали були використані під час здійснення ремонту житлового будинку по вул. Леніна, 93 у смт. Хорошеве матеріали справи не містять.

Твердження позивача, що шлюб між сторонами було розторгнуто лише 13 липня 2015 року не є підставою для відмови чи скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_14, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів підтверджуючих, що фактично шлюбні відносини між сторін були припинені з лютого 2015 року. Доказів того, що ОСОБА_4 надавала письмовий дозвіл на відчуження автомобілю матеріали справи не містять та апелянтом не надано в обгрунтування своїх вимог. Належні та допустимі докази підтверджуючи, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_2 у листопаді 2012 року за грошові кошти отримані від реалізації квартири АДРЕСА_7, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2018 року.

Головуючий -

Судді колегії: