Провадження № 2/537/782/2018
Справа № 537/2460/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2018 р. м. Кременчук

Крюківський районнни й суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Скічко Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім»єю як чоловіка та жінки без офіційної реєстрації шлюбу в період з 1988 року по 2018 рік , нею з ОСОБА_4, який помер 18.03.2018 року ; визнати спільним сумісним майном подружжя - гараж в кооперативі «Дружба», придбаний в 2011 році за спільні кошти вартістю 50 000 грн.; дачний будинок в кооперативі «Зоря» с. Кривуші Кременчуцького району , вартістю 70 000 грн., приданий в 1989 році; квартиру № 144 в м. Кременчуці по вул. Київській 14 вартістю 350 000 грн.; земельні ділянки площею 18,42 га вартістю 706 974,42 грн.та площею 3,07 га вартістю 117 829 ,07 грн.; селянське (фермерське) господарство «Урожай» балансовою вартістю 2314623,80 тис. грн., а всього на суму 3924050 тис. грн.; визнати за нею (позивачем) право власності на ? частину спільного сумісного майна подружжя, а саме: на ? частину гаражу в кооперативі «Дружба», придбаний в 2011 році за спільні кошти вартістю 25 000 грн.; ? частину дачного будинку в кооперативі «Зоря» с. Кривуші Кременчуцького району, вартістю 35 000 грн., придбаний в 1989 році; ? частину квартири № 144 в м. Кременчуці по вул. Київській 14 вартістю 175000 грн., ? частини земельної ділянки площею 18,42 га вартістю 353487,21 грн. та на ? частину земельної ділянки площею 3,07 га вартістю 58914,54 грн. та селянське (фермерське) господарство «Урожай» балансовою вартістю 1157311 тис .грн., а всього на суму 1962025,00 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона в період з 1988 року по 20 березня 2018 року проживала з ОСОБА_4 однією сім»єю як чоловік та жінка без офіційної реєстрації шлюбу. 20 березня 2018 року ОСОБА_4 помер. Вказала на те, що на протязі 30 років вони з ОСОБА_4 підтримували стосунки, які притаманні подружжю, вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, мають двох спільних дітей, виконували всі обов»язки подружжя. ОСОБА_4 мав попередній шлюб, проте розірвав його до початку сімейних відносин з нею . З 1988 року вони разом з ОСОБА_4 почали проживати однією сім»єю у м. Кременчуці. Згодом у них народились дочка ОСОБА_4 (ОСОБА_2 після одруження) Н.П. та син ОСОБА_3 З 1995 року вони стали проживати та продовжили вести спільне господарство в с. Сидори Глобинського району Полтавської області . За час сумісного проживання однією сім»єю вони з покійним цивільним чоловіком придбали: в 1989 році дачний будинок в кооперативі «Зоря» в с. Кривуші Кременчуцького району; в 1997 році квартиру АДРЕСА_1. Вказала, що у 1995 році її цивільним чоловіком було створене та зареєстроване за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 селянське фермерське господарство «Урожай». З часу створення фермерського господарства вони з чоловіком стали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2, сумісно працювали в ньому, вкладали спільні кошти, хоча вони і не була членом фермерського господарства . Прибуток , отриманий від діяльності , використовували на ведення спільного господарства та на спільні потреби та дітей. Тому, вважає, що майно СФН «Урожай» є їх спільним сумісним майном. У 1999-2000 роках за спільні кошти її чоловіком ОСОБА_4 були придбані земельні ділянки загальною площею 18,42 га вартістю 706974.42 грн. та 3,07 га. Окрім того, у 2011 році ними за спільні кошти був придбаний гараж в автокооперативі «Дружба» в м. Кременчук вартістю 50 000 грн. Оскільки її цивільний чоловік помер, залишивши заповіту, а вона не є його спадкоємцем за законом , у неї виникла потреба для захисту своїх особистих і майнових прав звернутися до суду .

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у тексті позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні з позовом погодилася частково, не заперечувала проти задоволення позову, за виключенням визнання права власності на дачний будинок.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні з позовом погодився частково, не заперечував проти задоволення позову, за виключенням визнання права власності на дачний будинок.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_1 та її чоловіком, який помер, ОСОБА_4 більше тридцяти років. Вони проживали разом, мають двох дітей . Спочатку проживали в м.Кременчуці на вул..Київська, а потім в селі, вели господарство, завжди разом.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала аналогічні свідчення.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що знайома з позивачем та ОСОБА_4, який помер в 2018році, з 1996року. Для неї вони завжди були як одна сім*я, як чоловік та жінка, які проживали разом, виховували двох дітей, вели селянське фермерське господарство. ОСОБА_4 завжди радився з ОСОБА_1 по всіх питаннях введення господарства, разом купляли техніку, насіння та інше.

Суд, вислухавши позивача, відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності , встановив наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року № 6-37цс11.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісні власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

При цьому, згідно рекомендацій п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

До того ж Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти ( Постанова Верховного Суду України від 08.06.2016р.).

Законом України від 11 січня 2011 року N 2913-VI "Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя", який набрав чинності 8 лютого 2011 року, статтю 61 СК України доповнено частиною п'ятою, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Тобто, положеннями вказаних норм передбачено, що для визначення та встановлення, що майно є спільною сумісною власністю подружжя необхідні умови - проживання однією сім`єю, спільне проживання, яке пов'язано спільним побутом, із взаємними правами та обов'язками, що і є ознаками сім`ї.

В судовому засіданні встановлено , що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1988 року, не перебуваючи в іншому шлюбі, почали проживати однією сім»єю, вести спільне господарство, мати спільний сімейний бюджет, разом приймали участь в утриманні та вихованні спільних дітей дочки та сина і проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу до смерті ОСОБА_4 , тобто до 18 березня 2018 року.

Зазначений факт в судовому засіданні підтверджений дослідженими в судовому засіданні доказами.

Таким чином, докази на які посилається позивач щодо підтвердження факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 в період часу з 1988 року по 18 березня 2018 року знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і суд вважає їх достатніми для прийняття рішення щодо факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, в період з 1988 року по 18 березня 2018 року.

Разом з цим , судом встановлено , що в період спільного проживання , в результаті спільної праці позивачем та померлим ОСОБА_4 були придбані: гараж в кооперативі «Дружба», придбаний у 2011 році; квартира 144 в м. Кременчуці по вул. Київській 14; земельні ділянки площею 18,42га та площею 3,07 га; селянське (фермерське) господарство «Урожай», що підтверджено відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.

Щодо вимог про встановлення факту придбання дачного будинку в кооперативі «Зоря» с. Кривуші Кременчуцького району Полтавської області , придбаний у 1989 році, суд вважає за необхідне вимоги в цій частині залишити без розгляду.

Відповідно до ч.1ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до роз'яснень, що надані судам у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності, є смерть власника.

Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У ст.1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час придбання вказаного вище майна сторони проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство.

Придбання майна підтверджено відповідними доказами, які суд вважає достатніми і достовірними.

Тому, враховуючи проживання сторін однією сім"єю в зазначений період і придбання в цей період зазначеного у позові майна, суд вважає, що є всі підстави для визнання цього майна спільним майном сторін, які проживали однією сім"єю, при цьому в будь-якому іншому шлюбі зареєстровані не були.

Керуючись статями 5,10,13,19,76,77,81,133,141,263,264,265 Цивільного процесуального кодексу України, статями 328, 346, 368 Цивільного кодексу України, статями 3,21,74 Сімейного Кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім»єю, як чоловіка та жінки без офіційної реєстрації шлюбу, в період з 1988 року по 18 березня 2018 рік ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 18 березня 2018 року.

Визнати спільним сумісним майном подружжя: гараж в кооперативі «Дружба», придбаний в 2011 році за спільні кошти вартістю 50 000 грн.; квартиру № 144 в м. Кременчуці по вул. Київській 14 вартістю 350 000 грн.; земельні ділянки, площею 18,42 га вартістю 706 974 ,42 грн. та площею 3,07 га, вартістю 117 829,07 грн.; селянське (фермерське) господарство «Урожай», балансовою вартістю 2314623,80 грн.., а всього на суму 3924050 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину спільного сумісного майна подружжя, а саме: на ? частину гаражу в кооперативі «Дружба», придбаний в 2011 році за спільні кошти , вартістю 25 000 грн., на ? частину квартири № 144 в м. Кременчуці по вул. Київській 14, вартістю 175000 грн., на ? частини земельної ділянки площею 18,42 га вартістю 353487,21 грн. та на ? частину земельної ділянки площею 3,07 га вартістю 58914,54 грн. та на 1/2частину селянського (фермерського) господарства «Урожай», балансовою вартістю 1157311грн., а всього на суму 1962025,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26 червня 2018року.