У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника скаржника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Смирнова М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за скаргою ОСОБА_4, заінтересована особі: ОСОБА_2, на дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черухи Олександра Миколайовича, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Черухи О.М., мотивуючи свої вимоги тим, що 27.02.2018 року йому стало відомо про те, що у належне ОСОБА_6 на праві власності нежитловому приміщенні АДРЕСА_3, площею 51, 4 кв.м., увірвався старший державний виконавець Деснянського РВ ДВС Черуха О.М. для проведення виконавчих дій, а саме проведення опису та арешту об'єкту нерухомості. В той самий день скаржнику стало відомо, що виконавчі дії проводилися у рамках виконавчого провадження № 46596631, в якому він є боржником, а стягувачем є ОСОБА_2. Після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження він з'ясував, що старший державний виконавець Черуха О.М. склав акт від 06.02.2018 року, відповідно до якого зрізав та замінив замки дверей об'єкту нерухомості, та передав ключі на зберігання стягувачу ОСОБА_2 Також державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.02.2018 року, відповідно до якої описав та наклав арешт на об'єкт нерухомості, встановив щодо цього заборону відчуження. Також скаржник зазначає, що більше трьох років не є власником об'єкту нерухомості, право власності належить ОСОБА_6 У подальшому ОСОБА_6 уклала договір оренди нежитлового приміщення із політичною партією "Народний фронт", яка використовувала вказане приміщення як офіс. Скаржник вважає дії державного виконавця незаконними, у зв'язку з чим звертається до суду з даною скаргою, в якій просить суд визнати дії старшого державного виконавця Черухи О.М. щодо проникнення, заміни замків у нежитловому приміщенні АДРЕСА_3, площею 51, 4 кв.м., неправомірними; визнати рішення старшого державного виконавця Черухи О.М., а саме акт державного виконавця від 06.02.2018 року, постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.02.2018 року, відповідно до яких він описав та наклав арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_3, площею 51, 4 кв.м., встановив щодо нього заборону відчуження, неправомірними; зобов'язати старшого державного виконавця Черуху О.М. усунути порушення, а саме поновити порушене право ОСОБА_4 на доступ до власного робочого місця у нежитловому приміщенні АДРЕСА_3

У судовому засіданні представник заявника повністю підтримав скаргу, просив її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги, зважаючи на її необґрунтованість, просили у задоволенні скарги відмовити.

Старший державний виконавець Черуха О.М. на початку судового розгляду заперечував проти задоволення скарги. Зазначив, що всі дії вчинені ним у рамках виконавчого провадження, відповідно до закону, а тому підстав для задоволення скарги немає. У подальшому державний виконавець у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності державного виконавця.

Вислухавши пояснення представника скаржника, заінтересованої особи, її представника, державного виконавця, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС Черухою О.М. відкрито виконавче провадження № 46596631 за виконавчим листом, виданим Деснянським районним судом м. Києва 17.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 271950, 00 грн. та судового збору у розмірі 2719, 50 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року задоволено подання старшого державного виконавця Черухи О.М., надано дозвіл старшому державному виконавцю на примусове проникнення до нежилого приміщення боржника, а саме приміщення АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_4

На виконання вказаної ухвали старшим державним виконавцем був складений Акт державного виконавця від 06.02.2018 року, відповідно до якого було здійснено примусовий вхід у приміщення АДРЕСА_3, замки у першій вхідній двері та другій двері замінено, комплект ключів знаходиться у стягувача ОСОБА_2

У своїх вимогах ОСОБА_4 посилається на те, що дії державного виконавця є незаконними, оскільки вказане нежитлове приміщення належить на праві власності ОСОБА_6, а не йому, а проникнення було незаконним.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об"єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених в рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов"язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону визначено, що виконавець зобов"язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 статті 18 Закону визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності мотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв"язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв"язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз"яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі, якщо боржника без поважних причин не з"явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб"єктів оціночної діяльності - суб"єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов"язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов"язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб"єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно із ч.1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64 Конституції України).

Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, рішення суду є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Законом України "Про виконавче провадження" встановлено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України Законом "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.1 та п.4 ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Таким чином, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу або звернення стягнення, зобов'язаний керуватися нормами Закону України "Про виконавче провадження", зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

Таким чином, дії державного виконавця щодо примусового проникнення до нежитлового приміщення відповідають вимогам діючого законодавства, були здійснені на підставі судового рішення, у рамках виконавчого провадження.

Що стосується посилання скаржника на те, що державний виконавець не перевірив належність йому на праві власності нежитлового приміщення, зазначаючи, що воно належить з 2015 року ОСОБА_6, то слід зазначити наступне.

На момент звернення до суду із відповідним поданням старшим державним виконавцем був долучений Витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно о якого за боржником ОСОБА_4 зареєстровано нежиле приміщення АДРЕСА_3 загальною площею 51,40 кв.м., що належало боржнику на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 16.10.2003 року.

Аналогічний Витяг був наданий суду і під час розгляду даної справи.

Таким чином, дії державного виконавця щодо звернення із відповідним поданням до суду про примусове проникнення до нежитлового приміщення та безпосередньо саме проникнення були здійснені після належної перевірки належності приміщення боржнику та здійснення відповідних дій щодо узаконення проникнення до приміщення.

Зважаючи на викладене вище, судом не приймаються до уваги пояснення ОСОБА_4 щодо того, що державним виконавцем не було перевірено факт належності нежитлового приміщення іншим особам.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Слід зазначити, що під час розгляду скарги не встановлено порушення прав чи свобод ОСОБА_4 з підстав, на які він посилається, а також ним не було доведено порушення вимог діючого законодавства старшим державним виконавцем Черухою О.М., а тому суд вважає, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4, заінтересована особі: ОСОБА_2, на дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черухи Олександра Миколайовича - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом п?ятнадцяти днів з дня проголошення.

Скаржник - ОСОБА_4, адреса: АДРЕСА_1.

Заінтересована особа - старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черуха Олександр Миколайович, адреса: м. Київ, вул. Бальзака, 64.

Заінтересована особа - ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_2.

Повний текст ухвали виготовлений 27 червня 2018 року.

Головуючий: