Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 758/9942/14-ц

провадження № 61-10366 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Златобанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Златобанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва у складі судді Супрун Г. Б. від 28 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів:

Семенюк Т. А., Саліхова В. В., Кабанченко О. А., від 08 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Златобанк» (далі -

ПАТ «Златобанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 2 млн 600 тис. доларів США зі сплатою 16 % річних, строком користування до 11 серпня 2010 року.

Протягом дії кредитного договору між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до нього, зокрема: 29 квітня 2011 року укладена додаткова угода № 6, згідно з умовами якої за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 16 % річних за користування кредитними коштами в доларах США, виданими першим траншем в межах встановленого у пункті 1.1 цього договору ліміту заборгованості у сумі

1 млн 200 тис. доларів США; 18% річних за користування кредитними коштами в доларах США, що будуть видані іншими траншами в доларах США в межах встановленого у пункті 1.1 цього договору ліміту заборгованості; 14 % річних за користування кредитними коштами в гривні, в межах ліміту заборгованості.Додатковою угодою від 31 січня 2013 року продовжено строк повернення коштів з 12 серпня 2008 року до 31 січня 2014 року.

Відповідачу в межах кредитного ліміту надавалися кошти в національній валюті на загальну суму 21 513 337 грн.

Посилаючись на те, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав у повному обсязі, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 31 505 055 грн 53 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 22 368 814 грн 53 коп., заборгованості за процентами в розмірі 6 235 191 грн 72 коп., пені у розмірі

2 544 889 грн 50 коп., 3 % річних у розмірі 351 159 грн 75 коп. та штрафу у розмірі 5 тис. грн, банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

У процесі розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги в частині пені та 3 % річних, просив стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочену заборгованість по тілу кредиту за період з 03 лютого 2014 року по 18 серпня 2015 року в розмірі 11 729 225 грн 80 коп., пеню за прострочену заборгованість по відсоткам за період з 29 січня 2010 року по 18 серпня 2015 року у розмірі 3 225 521 грн 86 коп., пеню за прострочену заборгованість по відсоткам (долари США) за період з 29 січня 2010 року по 31 березня 2010 року у розмірі 30 323 грн 81 коп., 3 % річних за період

з 03 лютого 2014 року по 18 серпня 2015 року у розмірі 1 033 255 грн 38 коп.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року, позов ПАТ «Златобанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Златобанк» заборгованість за кредитним договором від 12 серпня 2008 року у розмірі 21 150 446 грн 53 коп., а також штраф у розмірі 5 тис. грн. У задоволенні іншої частини вимог щодо стягнення тіла кредиту на суму 1 218 368 грн, відсотків, пені, 3 % річних відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань, у зв'язку із чим виникла заборгованість перед банком, проте позивачем не доведений розмір заборгованості на суму

1 218 368 грн. У зв'язку з тим, що представник банку наполягав на розмірі основного зобов'язання 22 368 814 грн 53 грн, висновки експертизи не визнав, відмовився надати розрахунок заборгованості по процентам, пені та 3 % річних на зменшену суму заборгованості по тілу кредиту, відсутні підстави для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 6 235 191 грн 72 коп., пені у сумі 14 985 071 грн 47 коп. та 3 % річних у розмірі 1 033 255 грн 38 коп. Крім того, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення пені за кредит в іноземній валюті поза межами строку позовної давності.

У касаційній скарзі ПАТ «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації

ПАТ «Златобанк» просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно відмовили у стягненні на користь банку 1 218 368 грн заборгованості, поклавши в основу висновок експертизи, який не є підтвердженням неотримання відповідачем цих коштів. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення відсотків, пені та 3 % річних суди позбавили банк права на плату за користування кредитними коштами та можливості застосування цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання грошового зобов'язання, передбаченого статтями 625, 1048, 1050 ЦК України. Щодо стягнення пені за кредитом в іноземній валюті банк звернувся до суду в межах позовної давності.

Оскільки судові рішення оскаржуються лише в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Златобанк», тому відповідно до положень частини

першої статті 400 ЦПК законність ухвалених в іншій частині судових рішень колегією суддів не перевіряється.

У листопаді 2016 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він посилається на те, що заяви на видачу готівки на суму 1 218 368 грн підписані не позичальником, а іншою особою, а тому не може вважатися доказом отримання відповідачем цих коштів; банк не спростував такі висновки експерта. Оскільки розмір процентів, пені та 3 % річних пов'язаний із розміром отриманих позичальником коштів, то за відсутності у банку доказів надання кредиту у заявленому ним розмірі, підстав для стягнення процентів, пені та 3 % річних немає.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанції установлено, що 12 серпня 2008 року між ВАТ «Златобанк», правонаступником якого є ПАТ «Златобанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 004/08/СL, відповідно до якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування

2 млн 600 тис. доларів США зі сплатою 16 % річних, строком до 11 серпня

2010 року, який додатковими угодами неодноразово продовжувався, зокрема до 31 січня 2014 року.

Протягом дії кредитного договору між сторонами укладалися додаткові угоди до нього, зокрема: 29 квітня 2011 року укладена додаткова угода № 6, згідно умов якої за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 16 % річних за користування кредитними коштами в доларах США, виданими першим траншем в межах встановленого в п. 1.1 цього договору ліміту заборгованості, в сумі 1 млн 200 тис. доларів США; 18 % річних за користування кредитними коштами в доларах США, що будуть видані іншими траншами в доларах США в межах встановленого в п. 1.1 цього договору ліміту заборгованості; 14 % річних за користування кредитними коштами в гривні, в межах ліміту заборгованості, а саме 21 513 337 грн.

Судами установлено, що кредит в іноземній валюті, наданого в доларах США погашено в повному обсязі 31 серпня 2010 року у розмірі 1 837 109,63 доларів США, що не заперечувалося й позивачем.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Звертаючись до суду із позовом, банк посилався на те, що у зв'язку із невиконанням кредитного договору щодо повернення коштів, наданих у національній валюті, у відповідача перед банком виникла заборгованість за: тілом кредиту у розмірі 22 368 814 грн 53 коп., процентами -

6 235 191 грн 72 коп., пенею за прострочену заборгованість по тілу кредиту - 11 729 225 грн 80 коп., пенею за прострочену заборгованість по відсоткам у розмірі 3 225 521 грн 86 коп., 3 % річних у розмірі 1 033 255 грн 38 коп. Крім того, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за пенею за прострочену заборгованість по відсоткам (долари США) за період з 29 січня по 31 березня 2010 року у розмірі 30 323 грн 81 коп.

Заперечуючи проти позову щодо розміру наданих позивачем кредитних коштів, у суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо встановлення справжності його підпису у заявах на видачу готівки, яке судом було задоволено.

Відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - КНДІСЕ) від 26 червня 2015 року підписи від імені

ОСОБА_4, що містяться в графі «підпис отримувача» у заявах на видачу готівки від 29 лютого 2012 року № 115124, від 2 квітня 2012 року № 7843,

від 30 серпня 2012 року № 161840, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_4 в графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки

від 29 грудня 2010 року № 73634 наводився кульковою ручкою по попередньо скопійованим штрихам елементів підпису, тобто кульковою ручкою обведено електрофоторгафічне зображення підпису. Підписи від імені ОСОБА_4 нанесені барвною речовиною чорного кольору, що містяться в графі «підпис отримувача» у заявах на видачу готівки від 29 грудня 2010 року № 73634,

від 29 лютого 2012 року № 115124, від 02 квітня 2012 року № 7843,

від 30 серпня 2012 року № 161840 виконані не відповідачем, а іншою особою (іншими особами) з наслідуванням підпису ОСОБА_4

Відповідно до висновку КНДІСЕ від 22 лютого 2016 року підписи від імені ОСОБА_4, що містяться в графах «підпис отримувача» у заявах на видачу готівки від 30 вересня 2011 року № 101811 на суму 229 623 грн 69 коп.,

від 31 травня 2012 року № 150680 на суму 242 686 грн 32 коп., від 2 липня

2012 року № 2862 на суму 253 712 грн 09 коп. виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_4, що містяться в графах «підпис отримувача» у заявах на видачу готівки від 30 вересня 2011 року № 101811 на суму 229 623 грн 69 коп.,

від 31 травня 2012 року № 150680 на суму 242 686 грн 32 коп. виконані ОСОБА_4 Підпис від імені ОСОБА_4 в графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки від 02 липня 2012 року № 2862 на суму 253 712 грн

09 коп. виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням підпису останнього.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанції, встановивши, що ОСОБА_4 не підписував заяви на видачу готівки на загальну суму

1 218 368 грн, дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність розміру заборгованості за тілом кредиту у заявленому позивачем розмірі та правильно стягнули таку заборгованість із вирахуванням вказаної суми.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно відмовили у стягненні суми у розмірі 1 218 368 грн є необґрунтованими, оскільки доказів на спростування висновків експертизи позивачем не надано, клопотання про призначення повторної експертизи ним не заявлялось, а сам по собі факт погашення заборгованості відповідачем не може підтверджувати і бути доказом отримання вказаних коштів в касі банку, оскільки факт отримання коштів готівкою підтверджується виключно заявою про видачу готівки, підписаною клієнтом та представником банку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення пені за прострочення сплати кредиту у іноземній валюті у розмірі 30 323 грн 81 коп. за період

з 29 січня 2010 року по 31 березня 2010 року, суди правильно виходили із того, що банк звернувся до суду із такими вимогами поза межами позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Колегія суддів не може погодитися з доводами касаційної скарги, що судами попередніх інстанцій відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском позовної давності по всій заборгованості, оскільки судами застосовано позовну давність лише до пені за кредит у іноземній валюті, який відповідачем погашено, про що представник позивача не заперечував.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову банку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами у розмірі

6 235 191 грн 72 коп., пені у сумі 14 954 747 грн 66 коп. та 3 % річних у розмірі 1 033 255 грн 38 коп., суди попередніх інстанцій виходили із того, що вказані суми є похідними та їх розмір формується із розміру основного зобов'язання, однак банк розрахунок процентів, пені та 3 % річних на зменшену суму заборгованості по тілу кредиту у розмірі

21 150 446 грн 53 коп. не надав, що унеможливлює їх стягнення.

Проте погодитися з таким висновком не можна.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповіднодо пункту 6.4 додаткової угодивід 28 березня 2011 року № 5 докредитного договоруза несвоєчаснеповне чичасткове поверненнякредитних коштівта занесвоєчасну повнучи частковусплату процентів, позичальник сплачуєнеустойку увигляді пеніу розміріподвійної обліковоїставки НБУ, що діялау періодпрострочення закожен деньпрострочення таобчислюється зсуми неповерненогокредиту та/абонесплачених процентів(а. с. 25-28 т. 2).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За змістом статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, напідставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України

2004 року).

За змістом частини першої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, установивши порушення наведених норм матеріального права та умов кредитного договору з боку відповідача, погоджуючись із рішенням суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 21 150 446 грн 53 коп., у порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року не врахував оплатний характер кредитного договору і передбачені ним штрафні санкції за невиконання його умов, належним чином не мотивував свого висновку про залишення без змін рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів, пені та 3 % річних; не перевірив доводів позивача й не надав належної правової оцінки поданим ним доказам, а саме: розрахунку заборгованості та умовам кредитування (процентна ставка, пеня); не сприяв у здійсненні прав щодо отримання позивачем вказаних сум; покладаючи на позивача обов'язок надання нового розрахунку із вирахуванням суми тіла кредиту у розмірі 1 218 368 грн, не звернув уваги на те, що подання нових доказів є правом позивача, а не обов'язком, і не позбавляє суд можливості самостійно визначити розмір заборгованості за процентами, пенею та 3 % річних, а не відмовляти у позові з цих підстав.

Крім того, апеляційний суд всупереч вимог частини другої статті 315 ЦПК України 2004 року про те, що у разі відхилення апеляційної скарги в ухвалі зазначаються мотиви її відхилення, взагалі не надав оцінку рішенню суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги стосовно відмови у задоволенні позову банку про стягнення вказаних сум, жодним чином не аргументував свого висновку щодо відсутності підстав для їх стягнення.

Оскільки суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлену у справі ухвала в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів, пені та 3 % річних - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених статтею

411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Златобанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Златобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за процентами, пенею за несвоєчасне повернення коштів у національній валюті та 3 % річних скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині стягнення тіла кредиту та пені за прострочення виконання зобов'язань в іноземній валюті судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк