Справа № 215/2559/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Тернівський районний суд Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді: Квятковського Я.А.,

за участю секретаря: Пономаренко О.В.,

розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, в м. Кривому Розі заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Тернівський районний в місті ОСОБА_2 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті ради про встановлення факту смерті в порядку ст. 317 ЦПК України,-

В С Т А Н О В И В:

13.06.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій просить суд постановити рішення, яким встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 25-27 квітня 2018 року в м.Алчевськ, Луганської області, внаслідок алкогольного жирового переродження печінки.

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що вона є матірю ОСОБА_4, батьком якої є ОСОБА_5, який помер 25-27 квітня 2018 біля струмка у Свято-Георгієвському храмі по вул. Попова в м. Алчевськ, Луганської області. Отримане свідоцтво про смерть було видане на тимчасово окупованій території України, оскільки на бланках та з печатками установ ЛНР, що є неналежними документами на території України. Їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть з посиланням на те, що надані нею документи не відповідають вимогам чинного законодавства України. У зв'язку з наведеним вона змушена звернутися до суду. Встановлення факту їй необхідно для отримання пенсії у звязку з втратою годувальника для її доньки.

Заявник у судове засідання не з'явилася, просила розглядати заяву за її відсутності, заяву підтримує в повному обсязі та просить суд її задовольнити.

Представники заінтересованої особи Тернівський районний в місті ОСОБА_2 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті ради в судове засідання не з'явилися, не повідомили суд про причини не явки.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, встановив наступне.

Згідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як випливає зі змісту п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а.с. 8, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, а матірю дитини є заявниця ОСОБА_1

27 квітня 2018 року в м. Алчевськ Луганської області ОСОБА_5 помер, про що 30 квітня 2018 року за № 353 видано довідку про причину його смерті ( алкогольне жирове переродження печінки) та лікарське свідоцтво про смерть № 353, а.с.9,10.

Після смерті ОСОБА_1 звернулася до Тернівського районного в місті ОСОБА_2 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для державної реєстрації смерті ОСОБА_5, однак заявнику було відмовлено через те, що документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створюють правових наслідків. У зв'язку з чим заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН, зокрема в Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року, сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Даного принципу дотримується у своїй практиці і Європейський суд з прав людини а саме у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v/ Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобовязання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 96) При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «Першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на неконтрольованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного, сімейного життя, матеріального забезпечення, тощо.

Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть).

Заявник ОСОБА_1, яка є громадянкою України, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, має малолітню дитину ОСОБА_4, батьком якої є ОСОБА_5, який помер 27 квітня 2018 року на тимчасово непідконтрольній Україні території у місті Алчевськ Луганської області, після його смерті заявник не може отримати свідоцтво про смерть відповідного зразка, а отримані довідка про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть № 353, видані в м. Алчевськ, яке розташоване на непідконтрольній території України, не може бути використане заявником для реєстрації смерті на території України.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Оскільки місто Алчевськ Луганської області відноситься до районів проведення антитерористичної операції, то суд вважає поважною причину неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті ОСОБА_5 та вважає за необхідне встановити зазначений факт з метою забезпечення реалізації прав заявника.

У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_5 помер 27 квітня 2018 року у місті Алчевськ Луганської області, тобто на території, що не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України.

Отже, беручи до уваги те, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих немайнових і майнових прав заявника і його дитини, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також те, що заявник має на меті встановити факт смерті ОСОБА_5 для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 4, 19, 95, 263, 264, 265, 315-319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, заінтересована особа Тернівський районний в місті ОСОБА_2 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті ради про встановлення факту смерті в порядку ст. 317 ЦПК України- задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, яка настала 27 квітня 2018 року у місті Алчевськ Луганської області.

Рішення, відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до Тернівський районний в місті ОСОБА_2 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-и денний строк з дня його складання. Учасник справи, якому повне рішення не була вручена у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя