П о с т а н о в а

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 757/19954/15-ц

провадження № 61-10590 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - державне підприємство «Укрінвестбуд»,

представник відповідача - Дяченко ТетянаВасилівна,

третя особа - Державне управління справами,

представник третьої особи - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу державного підприємства «Укрінвестбуд» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року у складі судді Остапчук Т. В. та постанову апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Кулікової С. В., Махлай Л. Д.; за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Укрінвестбуд» (далі - ДП «Укрінвестбуд»), третя особа - Державне управління справами, про розірвання інвестиційного договору та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2003 року між нею та ДП «Укрінвестбуд» укладено інвестиційний договір, за умовами якого державне підприємство зобов'язалося збудувати за рахунок залучених коштів і передати їй об'єкт інвестування - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 182,62 кв. м, у тому числі житловою площею - 108,10 кв. м та гаражний бокс (згідно з проектною документацією).

Вона свої зобов'язання щодо фінансування об'єкту інвестування виконала у повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення від 6 серпня 2003 року № 25. Проте у порушення умов договору свої зобов'язання відповідач не виконав - не передав їй у власність об'єкт інвестування, чим істотно порушив умови інвестиційного договору та позбавив її права на отримання у власність проінвестованого житла.

З урахуванням викладеного ОСОБА_3 на підставі положень статті 611 ЦК України просила суд розірвати інвестиційний договір від 18 липня 2003 року, укладений між нею та ДП «Укрінвестбуд», стягнути з відповідача на її користь на відшкодування збитків 45 млн. 633 тис. грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Розірвано інвестиційний договір від 18 липня 2003 року, укладений між ОСОБА_3 та ДП «Укрінвестбуд». Стягнуто з ДП «Укрінвестбуд» на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 26 076 648 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка свої зобов'язання за інвестиційним договором виконала у строк та у повному обсязі, сплативши повну вартість об'єкту інвестування, проте відповідач свої зобов'язання не виконав і після того, як будинок було введено до експлуатації, квартиру позивачці у власність не передав, унаслідок чого договір має бути розірвано згідно зі статтею 651 ЦК України. Зазначене порушення є істотним та таким, що завдало шкоди позивачці, яка позбавилася того, на що вона розраховувала при укладанні договору, а саме придбання квартири за ринковими цінами у центральній частині м. Києва. Суд керувався статтею 653 ЦК України.

Останньою постановою апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року апеляційна скарга державного підприємства «Укрінвестбуд» задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Стягнуто з ДП «Укрінвестбуд» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 301 584 грн 80 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що невиконання ДП «Укрінвестбуд» взятих на себе зобов'язань за інвестиційним договором щодо будівництва та передачі у власність позивачці квартири і оформлення за нею права власності на об'єкт інвестування, є істотним порушенням цього договору, оскільки позивачка позбавлена права на придбання у власність квартири за кошти, які нею внесено на виконання умов договору. Преюдиційним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2011 року встановлено, що ДП «Укрінвестбуд» не мало повноважень на укладення інвестиційного договору з ОСОБА_3 Отже, такі порушення спірного інвестиційного договору є підставою для його розірвання (частина друга статті 651 ЦК України), позивачкою доведено завдання їй збитків у розмірі сплачених нею коштів за цим договором, а не у розмірі ринкової вартості спірної квартири (частина п'ята статті 653 ЦК України).

У касаційній скарзі ДП «Укрінвестбуд»просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що підприємство належним чином виконало взяті на себе зобов'язання за інвестиційним договором, а саме позивачкою було підписано акт приймання-передачі спірної квартири та гаражного боксу від 16 серпня 2010 року, з яким вона зверталась до комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (далі - КПЕРЖФ «Житло-сервіс») з відповідним пакетом документів. На момент введення спірного житлового будинку до експлуатації у підприємства були відсутні повноваження на оформлення та видачу свідоцтва на право власності, проте ДП «Укрінвестбуд» сприяло позивачці в оформленні права власності на спірну квартиру. У 2011 році право власності на спірну квартиру було оформлене за товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна компанія «Антарес» (далі - ТОВ «Міжнародна компанія «Антарес»), що сталося через обставини, які не залежали від підприємства.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувану постанову апеляційного суду у частині стягнення коштів на її користь скасувати й у цій частині залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосуванняапеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем допущено істотне порушення умов інвестиційного договору, а саме підприємством не було передано їй у власність спірне нерухоме майно, тобто позбавлено позивачку того на, що вона розраховувала при укладенні договору, що є порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, з підприємства підлягає стягненню на її користь ринкова вартість спірної квартири та гаражного боксу (стаття 653 ЦК України).

У квітні 2018 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу ДП «Укрінвестбуд», посилаючись на те, що з підприємства підлягає стягненню ринкова вартість спірного нерухомого майна, яке вона у власність не отримала, так як підприємством істотно порушено умови інвестиційного договору.

У квітні 2018 року ДП «Укрінвестбуд» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на те, що на підставі акту приймання-передачі від 16 серпня 2010 року підприємство передало позивачці спірну квартиру, тобто виконало взяті на себе зобов'язання за спірним інвестиційним договором. Отже, державним підприємством жодного порушення інвестиційного договору не допускалося.

У травні 2018 року Державне управління справами подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідач відповідно до умов спірного інвестиційного договору, після введення будинку до експлуатації, передав позивачці спірну квартиру та гаражний бокс, що підтверджується актом приймання-передачі від 16 серпня 2010 року. Отже, ДП «Укрінвестбуд» належним чином виконало взяті на себе зобов'язання за інвестиційним договором.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що забудовником будинку АДРЕСА_1 було ТОВ «Міжнародна компанія «Антарес».

Згідно зі зверненнями ДП «Укрінвестбуд» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 8 червня 2010 року та до КПЕРЖФ «Житло-сервіс» від 12 листопада 2010 року повідомляло, що за розпорядженням керівника Державного управління справами від 17 липня 2003 року підприємство у правовідносинах щодо будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 виконувало функції інвестора і йому було доручено провести заходи щодо залучення інвестиційних коштів шляхом укладення інвестиційних договорів на квартири.

17 липня 2003 року актом Житлово-господарського управління Державного управління справами квартиру АДРЕСА_1 та машиномісце у підземній автостоянці було передано ДП «Укрінвестбуд».

18 липня 2003 року між ОСОБА_3 та ДП «Укрінвестбуд» було укладено інвестиційний договір №118-КВ, предметом якого була участь позивачки, як інвестора, у фінансуванні будівництва об'єкта інвестування - чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 182,62 кв. м, у тому числі житловою площею - 108,10 кв. м, та гаражний бокс (згідно з проектною документацією).

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору після повної оплати ОСОБА_3 вартості об'єкта інвестування та прийняття об'єкта до експлуатації, ДП «Укрінвестбуд» зобов'язалося протягом 30 днів видати свідоцтво про право власності.

Згідно з п. 7.2 договору інвестування строк дії договору визначено до повного виконання сторонами.

ОСОБА_3 свої зобов'язання щодо фінансування об'єкту інвестування виконала в повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення № 25 від 6 серпня 2003 року та довідкою про виконання умов договору ДП «Укрінвестбуд» від 12 серпня 2010 року.

22 квітня 2010 року на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 17 березня 2010 року забудовнику ТОВ «Міжнародна компанія «Антарес» видано сертифікат № КВ000138, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом житлового будинку з підземним автопаркінгом, корпуси «а» і «б» по АДРЕСА_1.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом установлено, що відповідно до вимог укладеного інвестиційного договору позивачка виконала свої зобов'язання та сплатила ДП «Укрінвестбуд» вартість об'єкта інвестування у встановлений строк, що визнано відповідачем, а відповідач свої зобов'язання не виконав, квартиру з оформленим правом власності (пункт 3.2 договору) не передав.

За положеннями частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позивачкою належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за спірним інвестиційним договором, а ДП «Укрінвестбуд» було допущено порушення умов вказаного договору щодо передачі ОСОБА_3 у власність об'єкту інвестування, що є істотним порушенням інвестиційного договору та підставою для його розірвання.

Крім того, преюдиційним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру відмовлено, а зустрічний позов ТОВ «Міжнародна компанія «Антарес» задоволено. Передано спірну квартиру у власність ТОВ «Міжнародна компанія «Антарес». Також, вказаним рішенням суду встановлено, що ДП «Укрінвестбуд» не мало повноважень на укладення з позивачкою спірного інвестиційного договору.

Відповідно до частини п'ятої статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Цією нормою права передбачено відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Пред'являючи позов ОСОБА_3 просила стягнути на її користь 45 млн 633 тис. грн, обґрунтовуючи це ринковою вартістю об'єкта нерухомості і з урахуванням розташування квартири у центрі столиці, у висотному сучасному будинку, з панорамним краєвидом та з гаражним боксом.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), щодо відповідності вартості спірної квартири при укладенні інвестиційного договору у липні 2003 року, яка була визначена ДП «Укрінвестбуд» та ОСОБА_3 у розмірі 299 905 грн 80 коп., її ринковій вартості. Відповідач заперечував вказаний факт та зазначав про те, що спірний інвестиційний договір укладено на підставі розпорядження керівника Державного управління справами. Ціна спірної квартири була значно занижена, а за фактом зловживання службовим становищем і перевищенням службових повноважень службовими особами Державного управління справами президента України при виконанні та розпорядженні державним майном Генеральною прокуратурою України порушено кримінальну справу.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що оскільки відповідачем визнано факт виконання позивачкою умов спірного інвестиційного договору щодо внесення коштів за об'єкт інвестування та у зв'язку з розірванням спірного інвестиційного договору, то ОСОБА_3 завдано шкоди у розмірі сплачених нею коштів за цим договором. Іншого розміру збитків нею не доведено, а вимог згідно зі статтею 625 ЦК України за порушення договірних зобов'язань від знецінення коштів вона не заявляла.

Доводи касаційної скарги ДП «Укрінвестбуд» про те, що підприємство належним чином виконало взяті на себе зобов'язання за інвестиційним договором, а саме позивачкою було підписано акт приймання-передачі спірної квартири та гаражного боксу від 16 серпня 2010 року, безпідставні, оскільки за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру не зареєстровано та відповідне свідоцтво на підтвердження цього факту вона не отримала, що й було передбачено пунктом 3.2 інвестиційного договору. Крім того, наявне преюдиційне рішення суду, яким підтверджено, що ДП «Укрінвестбуд» не мало повноважень на укладення спірного інвестиційного договору.

Посилання ДП «Укрінвестбуд» про те, що на момент введення спірного житлового будинку до експлуатації у підприємства були відсутні повноваження на оформлення та видачу свідоцтва на право власності, проте ДП «Укрінвестбуд» сприяло позивачці в оформленні права власності на вищевказану квартиру, а у 2011 році право власності на спірну квартиру було оформлене за ТОВ «Міжнародна компанія «Антарес», що сталося через обставини, які не залежали від підприємства, безпідставні, так як такі обставини не звільняють державне підприємство від виконання взятих на себе зобов'язань за спірним договором, а взяті на себе зобов'язання ДП «Укрінвестбуд» відповідають свободі договору (статті 3, 627 ЦК України).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що з підприємства підлягає стягненню на її користь ринкова вартість спірної квартири та гаражного боксу, оскільки відповідачем допущено істотне порушення умов інвестиційного договору, безпідставні, оскільки позивачкою належними доказами не доведено, що вартість спірної квартири, на час укладення інвестиційного договору у липні 2003 року, у розмірі 299 905 грн 80 коп., відповідала її ринковій вартості, так як у договорі було зазначена пільгова ціна.

Посилання касаційної скарги ОСОБА_3 на порушення судом статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини безпідставні, так як права позивачки захищені у спосіб, що передбачений цивільним законодавством.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог також безпідставні, так як предметом позову було розірвання інвестиційного договору та стягнення коштів. Стягнення коштів у меншому розмірі, ніж заявлено в позові, не є виходом за межі позовних вимог. При цьому апеляційний суд повністю виконав вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року при попередньому скасуванні судового рішення та чітко визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які їх регулюють.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги державного підприємства «Укрінвестбуд» та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк