Справа № 126/2599/17
Провадження № 2/151/57/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 року

Чечельницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Моцного В.С.

при секретарі: Зьомко В.В.

з участю позивача ОСОБА_1

прокурора Трембовецького Д.В.

представника Державного

казначейства України ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в смт. Чечельник Вінницької області цивільну справу № 126/2599/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області та Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до прокуратури Вінницької області та Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди мотивуючи позов тим, що 28.11.2016 року він звернувся з заявою до Бершадської місцевої прокуратури про внесення відомостей в ЄРДР про вчинення злочинів передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України. 28.11.2016 року йому було відмовлено і він 06.12.2016 року звернувся зі скаргою до Бершадського районного суду Вінницької області на бездіяльність прокурора Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_3 щодо не внесення заяви про злочин до ЄРДР. 12.12.2016 року Бершадським районним судом Вінницької області скаргу було задоволено та зобов'язано прокуратуру внести до ЄРДР заяву про злочин від 28.11.2016 року. 27.12.2016 року прокурором Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_4 позивачу було повідомлено про виконання ухвали суду та внесення до ЄРДР його заяви про злочин за ч.1 ст.366 КК України. Вважає, що протиправною бездіяльністю Бершадської місцевої прокуратури, а саме не внесення відомостей в ЄРДР, йому нанесено моральну шкоду, яка полягає в тому, що з вини Бершадської місцевої прокуратури він був змушений порушити звичний ритм життя, звертатись зі скаргами до суду, витрачати свій особистий час та просить стягнути з Державного казначейства України відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 10000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві.

Відповідачі прокурор та представник державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнали, оскільки вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними та просять відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.11.2016 року позивач звернувся до Бершадської місцевої прокуратури з заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

Листом від 28.11.2016 року №53-6595 вих-16 Бершадською місцевою прокуратурою ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР відповідно його заяви.

Ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області Гуцола В.І. від 12.12.2016 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та ухвалено зобов'язати уповноважену особу Бершадської місцевої прокуратури вчинити вимоги, передбачені ст. 214 КПК України за заявою ОСОБА_1

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу), про що зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Позивач зазначає, що йому спричинено моральну шкоду, що виразилась в тому що порушено звичайний ритм його життя звертаючись зі скаргами до суду, витрачати свій особистий час.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не представлено доказів, які б підтверджували наявність заподіяння моральної шкоди та існування причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою.

Таким чином, доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 (місце реєстрації: 24400, АДРЕСА_1) до прокуратури Вінницької області (місцезнаходження: 21050, м.Вінниця, вул.Монастирська, 33, ) та Державного казначейства України (місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Бастіонна, 6, ) про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя :