Справа № 737/541/17
Проваждення № 2/737/65/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2018 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяОСОБА_1
секретар судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу№ 737/541/17
за позовомПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК»
доОСОБА_4
про стягнення заборгованості
учасники справи та представники:

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 12167,61 грн. та судових витрат у розмірі 1600 гривень.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 звернулась до банку з метою отримання кредитних послуг, у звязку з чим підписала заяву без номера від 14.06.2011 року, на підставі якої отримала кредитну картку «Універсальна картка». 17.07.2014 року відповідачу переоформлено кредитну карту на престижну картку «Універсальна Gold 55 днів» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідач при укладенні даного договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та на його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладенні договору сторони керувались ст. 634, 639, 207, 638, 642 ЦК України.

Договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору, при цьому у кредитора виникає обовязок інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку, у позичальника право отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. Неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання зобовязань за даним договором. Зміни в Умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів звязку, серед яких офіційний сайт банку, СМС повідомлення, клієнтські виписки, та інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківських послуг» або ОСОБА_5 клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови договору.

У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.6.1. Договору клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті.

Відповідно до ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.12.6.1. Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором, строком більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. за кредитними картками, + 5% від суми позову.

Позивач виконав свої зобовязання в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами.

Станом на 06.06.2017 року відповідач має заборгованість у розмірі 12167,61 грн., яка складається з наступного:

2119,67 грн. заборгованість за кредитом,

1268,30 грн. нараховано відсотків за користування кредитом,

7724,04 грн. нараховано пенні,

а також штрафи: 500 грн. фіксована частина, 555.60 процентна складова.

Посилаючись на ст.ст. 509,526,527,530,1054,549,610,617,598,599,1050 ЦК України, просить суд стягнути з ОСОБА_4 12167,61 грн. заборгованості за кредитним договором від 14.06.2011 року без номера та 1600,00 грн. судового збору.

Сторони в судове засідання не викликались.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_6 надав відзив на позовну заяву, позов не визнав, посилаючись на те, що банк самовільно, в порушення вимог ЦК України та Умов та правил надання банківських послуг, двічі підняв відсотки за користування кредитом: з 01.09.2014 року з 26.60 на 32% та з 01.-4.2015 року з 32.4 до 42.00%, у той час як на думку представника відповідача процентна ставка є фіксованою - 27,60 грн. Відповідно наявний в матеріалах справи розрахунок є недостовірним та не може бути підставою для стягнення заборгованості у визначеному розмірі. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Посилаючись на ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» представник відповідача вважає, що при заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2119,67 грн., пеня 7724,04 грн. та штрафи є непропорційно великими та підлягають зменшенню. Враховуючи, що загальна сума послуги (тіло кредиту) складає 2119,67 грн., сума стягнення не може перевищувати 1059,84 грн. (50% від суми отриманої послуги) з врахуванням нарахованих відсотків, штрафів, пені та таке інше, з цього приводу мається позиція ВСУ, викладена в постанові від 03.09.2014 року № 6-100 цс 14.

У відповіді на відзив представник позивача послався на те, що на спірні правовідносини не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки кошти видавались не на придбання продукції. Зміна процентної ставки підтверджена наказами ОСОБА_5, що додаються. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу були направлені, заяв про розірвання кредитного договору від нього не надходило. Посилаючись на свободу договору представник позивача заперечує проти посилання представника відповідача на несправедливі умови договору. Окрім того, на думку представника позивача є різновидами штрафних санкцій, ст. 61 Конституції не обмежує розмір санкцій або їх набір при залученні до одного виду юридичної відповідальності. Зменшення пені можливе тільки за клопотанням відповідача за наявності обстави, що мають істотне значення. При цьому неустойка підлягає стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків.

Представник відповідача надав суду заперечення на відзив, представник позивача надав відповідь на заперечення на відзив, позиції сторін залишилися незмінними.

Судом встановлено, що 14.06.2011 року ОСОБА_7 підписала анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, у якій зазначено розміру кредитного ліміту 3500 грн. та тип банківської платіжної картки «Універсальна» (а.с. 8). Позов предявлений до особи на прізвище ОСОБА_8, жодних документів про зміну прізвища відповідачем ОСОБА_5 не надав, однак з огляду на те, що ОСОБА_4 не спростовувала факт підписання анкети-заяви та факту отримання кредитних коштів, збіг дати народження та місця проживання, суд дійшов висновку, що позов предявлений до належного відповідача.

У зазначеній заяві наявний пункт про те, що підписавши 14.06.2011 року заяву відповідач приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умов та Правил надання банківських послуг та погодився вважати Умови та правила надання банківських послуг, ОСОБА_5 банку складовими частинами договору.

Інших документів з підписом клієнта позивач не надав.

Розмір процентної ставки за користування кредитом у позовній заяві зазначений 27,60%, у анкеті-заяві розмір процентної ставки взагалі не зазначений. Підписаний відповідачем документ з зазначенням розміру процентної ставки за кредитом відсутній.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 14.06.2011 року з 17.07.2014 по 06.06.2017 року у ОСОБА_4 з 26.08.2014 року виникла поточна заборгованість за наданим кредитом у розмірі 2499,28 грн., яка збільшувалась, що дає підстави для висновку проте, що вона дійсно отримала кредит у розмірі 2800 грн., як зазначає позивач (а.с. 5-7) Ця обставина також підтверджується наданою позивачем випискою з особового рахунку відповідача (а.с. )

У розрахунку процентна ставка (поточна) з 13.11.2013 року становила 27,6 до 01.09.2014 року, з 01.09.2014 року склала 32,4, а з 01.04.2015 року 42. Така сама процентна ставка значиться як прострочена (а.с. 5). У подальшому розрахунку на а.с. 6-7 процента ставка зазначена як 2,3, 2,7, 3,5 без будь-яких пояснень, чому, наприклад 10.10.2015 року в один день до різних сум застосовані різні розмірі процентної ставки. Суми, до яких застосовані різні розмірі процентної ставки, зазначені як складові заборгованості за даним кредитом, без конкретизації.

Пеня у підсумку до розрахунку зазначена в розмірі 7724,04 грн. (а.с.7)

Штраф у загальній сумі 1055,60 грн. (а.с. 7)

Позов в частині стягнення заборгованості по процентам за користуванням кредитом суд вважає недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

У пункті 1.1.3.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи, проінформувавши про це клієнта за 7 днів до введення змін (а.с.13).

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, який тип процентної ставки застосовний сторонами у договорі, у тому числі досягнення домовленості про застосування змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-1374 цс17 У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Жодного доказу про отримання відповідачем повідомлення про зміну процентної ставки (фіксованої або змінюваної) позивач не надав.

У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ;an=844571">ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів, надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість.

Таким чином, відповідач був позбавлений передбаченої законом гарантії отримати попередження про зміну процентної ставки за 15 днів, а також права не погодитися на зміну умов договору, і, у випадку незгоди із запропонованими змінами, зобов'язаний ініціювати розірвання договору.

Отже, умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, і позивач не довів, що відповідач був повідомлений та погодився на зміну процентної ставки хоча б мовчазною згодою.

Оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, за матеріалами даної справи не відповідали Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, які втратили чинність 10.06.2017 року, однак були чинними станом на 14.06.2011 року.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1374 цс17 зазначено: щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на те, що позивач нарахував пеню як на грошові кошті, безпосередньо отримані і не повернені відповідачем, так і на заборгованість за відсотками, розмір якої суд вважає недоведеною, суд вважає за можливе стягнути з відповідача один з видів неустойки, заявленої до стягнення штраф у заявленому розмірі 1055,60 грн. (фіксовану і проценту складову).

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмір 2119,67 грн. та штрафу 1055,60 грн. В іншій частині позовні вимоги не доведені та задоволенню не підлягають.

Обовязок відповідача сплатити отримані від банку кошти, у даному випадку тіло кредиту, передбачений ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при ціні позову 12167,61 грн. позовні вимоги задоволено в розмірі 3175,27 грн., тобто на 26%, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений за подання позовної заяви пропорційно до задоволеної частини вимог, тобто в розмірі 416 грн.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 280, 288, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків 325880366) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (, рахунок 3111, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д) заборгованість за кредитним договором від 24.12.2011 року в розмірі 3175,27 грн., з яких 2119,67 грн.- заборгованість за кредитом, 1055,60 грн. штраф.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» 416 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Куликівський районний суд Чернігівської області суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 25.06.2018.

Суддя Л.М. Усенко