Справа №639/7396/17
Провадження №2/639/559/18
11 червня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова
в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Тіщенко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, в якій просить суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 1 356, 28 грн., суму моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., та всі судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивачпосилається на те, що 19.12.2014 року близько 19 годин 30 хвилин на перехресті вул. Сумської та вул. Раднаркомівської в місті Харкові, автомобіль НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, який їхав зі сторони вул. Раднаркомівська, робив поворот у бік вул. Скрипника та скоїв наїзд на ОСОБА_1, коли позивач переходив дорогу на зелене світло, в напрямку вул. Сумської, зі сторони вул. Раднаркомівської по куту зі сторони Дзеркального струменю. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 заподіяні тілесні ушкодження.Позивач звернувся до поліклініки за місцем проживання, з якої в свою чергу був направлений на обстеження до Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги №4 ім. проф. ОСОБА_4. В цей же день, прибувши у відділення політравми Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги №4 ім. проф. ОСОБА_4, позивач був госпіталізований, у звязку з тим, що лікарями, після проведених обстежень, було діагностовано наявність у ОСОБА_1, після наїзду автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, травм, а саме: забій мяких тканин склепіння черепа, струс мозку, на серії отриманих томограм поперекового відділу хребетного стовпа визначається д/перелом поперечного відростка L-3 зліва, перелом бічних мас крижів зліва, д/переломпоперечного відростка L-5 праворуч, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №311-КЕ/2015 відноситься до тілесних ушкоджень категорії середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоровя.
Після того, як сталося ДТП водій ОСОБА_2 не зробив навіть тих мінімальних дій які він повинен був зробити, а саме: викликати співробітників ДАІ та швидку медичну допомогу. Ці дії були зроблені батьками позивача, яким він подзвонив після того, як отямився в машині, які миттєво приїхали на місце ДТП. Вже безпосередньо після ДТП, поки позивач знаходився вдома, та за період його перебування на стаціонарі у Міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги №4 ім. проф. ОСОБА_4, водій ОСОБА_2, жодного разу не поцікавився станом здоров'я позивача та не надав йому матеріальної допомоги на відшкодування придбання ліків та компенсації завданих страждань, уникає цивільно-правової відповідальності.
Разом з тим позивач проходив тяжкий курс лікування, постійне обстеження, робив витрати на покупку медикаментів та здачу аналізів, повний розмір заподіяної майнової шкоди у звязку з відсутністю у багатьох лікарнях можливості надати чеки позивач підтвердити не може, однак витрати на медикаменти, які були придбані для лікування відповідно до наявних чеків, а також витрати, яких зазнав позивач у звязку з необхідністю поїздок до Києва для отримання даних відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.04.2017 року підтверджуються необхідними документами, у звязку з чим матеріальна шкода, яку позивач просить стягнути з відповідача складає 1356, 28 грн.
Як вказує позивач, травма отримана ним внаслідок ДТП мала триваючий характер та приносила йому довготривалий постійний біль, дискомфорт, моральні, психологічні та душевні страждання.
Вже минуло майже три роки, однак наслідки ДТП 2014 року ще й досі відчуваються, у зв'язку з тим, що позивач періодично відчуває болі та потребує лікування, яке полягає у необхідності, прийому ліків та інших діях для зменшення та контролювання наявного болю.Внаслідок ДТП позивач вказує, що йому було завдано моральну та матеріальну шкоди.Позивач є інвалідом 3 групи, ця пригода здійснила негативний вплив на його психологічне та фізичне здоров'я, змінилося нормальне життя, порушився сон, дуже часто позивач прокидався та на даний час також періодично прокидається серед ночі через нестерпний гострий, ріжучий біль в нижній частині спини, вже тривалий час він не може повноцінно відпочити та відновити сили. Знаходження у лікарні тривалий час спричинили для позивача та його родини багато незручностей, оскільки він не міг працювати, весь тягар по утриманню сім'ї лягав на його батька, також позивач не міг нормально рухатися і здійснювати повноцінний догляд за собою,тому потребував сторонньої допомоги та послуг доглядальниці у лікарні та вдома. Ці обставини фактично позбавили позивача нормального життя, та він вимушений проходити важкий курс тривалого лікування. Розмір душевних страждань та моральної шкоди оцінюється позивачем у 100 000, 00 гривень. Така ціна включає в себе усі страждання позивача, які довелося йому перенести за цей час, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативний вплив на здоровя та психологічний стан, а також моральні страждання, повязаних з дорожньо-транспортною пригодою. Факт наявності таких пошкоджень, фізичних болів, розладу здоровя, психологічних, емоційних, душевних, фізичних та моральних страждань підтверджується наявною медичною документацією та висновком комісійної судово-медичної експертизи № 311-КЕ/2015.
У звязку з викладеним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.
22.12.2018 року позовна заява ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.03.2018 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди закрито тапризначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання учасники справи не зявились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Позивач подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Також позивач подав письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи та підтверджують викладені в позові обставини.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у звязку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.06.2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на запит адвоката надала відповідь №2228 від 27.03.2015 року, якою повідомила, що 19.12.2014 року до страхової компанії надійшло телефонне повідомлення про ДТП за участю автомобіля НОМЕР_3, яка мала місце у м. Харковіпо вул. Сумській, до відповіді додані копії документів з приводу зазначеного вище ДТП, якими на той час володіла страхова компанія, в тому числі фотографії зроблені аварійним комісаром с місця ДТП, яке сталося 19.12.2014 року у м. Харкові, пояснення водія ОСОБА_2 (а.с.13-16).
Як вбачається з записів до амбулаторної карти ОСОБА_1 від 19.12.2014 року, 09.01.2015 року, 19.01.2015 року, 29.01.2015 року, 26.02.2015 року, 26.12.2016 року та 24.02.2017 року ОСОБА_1 був підтверджений діагноз: закритий перелом поперечних L-3 зліва L-5 праворуч, закритий перелом бічних мас крижів зліва. ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні у травматолога в поліклініці №20 з 22.12.2014 року з приводу побутової травми 19.12.2014 року. Був збитий автомобілем. Первинна допомога надана в лікарні №4, діагноз: забій м'яких тканин поперекової області, забій м'яких тканин області правового колінного суглоба. Неврологом був направлений 22.12.2014 в лікарню №4, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 22.12.2014 по 08.01.2015 р. продовжив обстеження в стаціонарі: КТПОП 23.12.2014 - перелом поперечних відростків L-3 зліва L-5 праворуч, перелом бічних мас крижів зліва. Після виписки зі стаціонару лікарні №4з 09.01.2015 року - до теперішнього часу проходить курс консервативної терапії отримуючи препарати кальцію, МПВС і місцево і всередину. Переломи консолідувалися, проте хворого після навантаження турбують болі в лівій половині поперекової області. З 13.03.2015 року рекомендований масаж, заняття лікувальною фізкультурою, хондропротектори місцево. (а.с.24-47).
У висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1068/16 від 29.12.2016 року, зробленого в рамках кримінального провадження, зокрема, зазначено, щов даній дорожній обстановці, водій автомобіля «VWВога» ОСОБА_2, повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 і 16.2 Правил дорожнього руху України; технічна можливість запобігання пригоди для водія автомобіля «VWВоrа» ОСОБА_2, в даній дорожній обстановці, визначалася виконанням ним вимог п.п. 10.1 і 16.2 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру; дії водія автомобіля «VWВоrа» ОСОБА_2, в даній дорожній обстановці, не відповідали вимогам п.п. 10.1 і 16.2 Правил дорожнього руху України, і. з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з виникненням даної пригоди (а.с.115-118).
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Щодо майнової шкоди, тоза своєю правовою природою зобовязання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобовязанням. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.
Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними субєктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.
За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним.
Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи.
З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.
Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.
Загальні засади відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.. 23 ЦК України. Разом з тим, за ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.
Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.
Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Розмір матеріальної шкоди завданої позивачу ОСОБА_1, яка полягає у витратах на лікування та розшук відповідача, визначена у розмірі 1 356,28 грн. та знаходить своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 у повному обсязі.
Щодо стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. з урахуванням тяжкості спричинених позивачу травм в результаті ДТП, наведених позивачем даних про тривалість його лікування та досудового слідства, спричинені цими обставинами моральні страждання, враховуючи засади співмірності та справедливості, що відповідає розясненням, які містяться в постанові №4 від. 31.03.1995 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 40 000, 00 гривень на відшкодування моральної шкоди, яку вважає доведеним позивачем, задовольнивши таким чином позовні вимоги частково. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
При цьому відповідачем, який жодного разу в судове засідання не зявлявся, відзиву на позов з відповідними запереченнями не надав, протилежні обставини не доведені.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважаючи за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 896 грн., тобто пропорційно до суми задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 141, 228, 229, 260-265, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1 356 (одна тисяча триста пятдесят шість) гривень 28 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 896 (вісімсот девяносто шість) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії МН №547802, виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.11.2002 року, ІПН:НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: 61068, м. Харків, пров. Конюшенний, буд. 13;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_5, зареєстрований за адресою: 61052, м. Харків, пров. Рубанівський (Свердлова)АДРЕСА_1.

Повне рішення складено 25.06.2018 року

Суддя Н.В. Баркова