РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

представника ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та

адвоката ОСОБА_7,

представника відповідача ОСОБА_8 та третьої особи

ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10,

представника третьої особи ОСОБА_11 ОСОБА_12,

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвне

справу № 569/16312/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_11, про визнання нерухомого майна предметом іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі ТзОВ «ФК «Поліс») ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві, відповідях на відзиви та письмових поясненнях, просить суд визнати предметом попередньої іпотеки згідно іпотечного договору № 17.08-03/07-ДІ01 від 03.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрований в реєстрі за № 5873, з усіма доповненнями до нього: нежитлове приміщення площею 135,4 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, буд.264 та належить на праві власності ОСОБА_5; нежитлове приміщення площею 127,0 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, буд.264 та належить на праві власності ОСОБА_3; приміщення більярдного залу площею 269,3 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, буд.264 та належить на праві власності ОСОБА_3; нежитлове приміщення площею 70,9 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, буд.264 та належить на праві власності ОСОБА_3; приміщення закусочної-піцерії площею 171,1 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, буд.264 та належить на праві власності ОСОБА_3; нежитлове приміщення площею 101,6 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, буд.264 та належить на праві власності ОСОБА_3; нежитлове приміщення площею 132 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул..Соборна, буд.264 та належить на праві власності ОСОБА_8 (далі спірні нежитлові приміщення).

Також просить суд визнати за ТзОВ «ФК «Поліс» право на задоволення своїх вимог згідно кредитного договору № 17.08-03/07-СК від 03.10.2007 року, кредитного договору № 17.11-03/07-СК від 16.10.2007 року, кредитного договору № 19.23-03/08-СК від 21.01.2008 року, кредитного договору № 19.27-03/08-СК від 13.02.2008 року в позасудовому порядку на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в іпотечному договорі № 17.08-03/07-ДІ01 від 03.10.2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрованому в реєстрі за № 5873, за рахунок предмета іпотеки, яким є спірні нежитлові приміщення.

Крім того, просить суд у резолютивній частині рішення суду по даній справі вказати, що дане рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку спірних нежитлових приміщень на підставі іпотечного договору № 17.08-03/07-ДІ01 від 03.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрованого в реєстрі за № 5873.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 та представник відповідача ОСОБА_8 і третьої особи ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подали суду відзиви на позовну заяву, в яких, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог, просять суд у задоволенні позову ТзОВ «ФК «Поліс» відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 03.10.2007 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_9 було укладено Генеральну угоду № 03, на підставі якої було укладено кредитнии? договір № 17.08-03/07-СК від 03.10.2007 року, із наступними змінами і доповненнями від 09.09.2009 року, 20.09.2010 року, 30.08.2011 року, кредитнии? договір № 17.11-03/07-СК від 16.10.2007 року, із наступними змінами і доповненнями від 09.09.2009 року, 20.09.2010 року, 30.08.2011 року; кредитнии? договір № 19.23-03/08-СК від 21.01.2008 року, із наступними змінами і доповненнями від 09.09.2009 року, 20.09.2010 року, 30.08.2011 року; кредитнии? договір № 19.27-03/08-СК від 13.02.2008 року, із наступними змінами і доповненнями від 09.09.2009 року, 20.09.2010 року, 30.08.2011 року.

Для забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_9 за Генеральною угодою № 03 між ПАТ «ВТБ Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_16 Сервіс» (далі ТзОВ «ОСОБА_16 Сервіс») було укладено іпотечний договір № 17.08-03/07-ДІ01 від 03.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрований в реєстрі за № 5873.

Відповідно до вказаного іпотечного договору з урахуванням додаткового договору № 3 до іпотечного договору від 03.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрованого за № 4793, предметом іпотеки є нежитлові приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна (вул.Ленінська), будинок № 264, які належать на праві власності ТзОВ «ОСОБА_16 Сервіс». Загальна площа предмета іпотеки складає 1004,4 кв.м. Нерухоме майно передається в іпотеку з усіма його приналежностями. Як слідує з ОСОБА_4 з реєстру прав власності на нерухоме майно, предмет іпотеки був зареєстрований у Реєстрі прав власності за реєстраційним номером № 288310. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС № 027228, виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 01.09.2008 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27.01.2014 року по справі № 569/6793/13-ц задоволено позов ОСОБА_9 до ПАТ «ВТБ Банк» про розірвання Генеральної угоди, розірвано Генеральну угоду № 03 від 03 жовтня 2007 року, укладену між ОСОБА_9 та ПАТ «ВТБ Банк» в особі Рівненського відділення «Рівненська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк». Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 19.03.2014 року апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк» відхилено, а згадане рішення Рівненського міського суду від 27.01.2014 року залишено без змін.

В подальшому вищевказані судові рішення були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року, справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції, після чого ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18.12.2014 року позов ОСОБА_9 було залишено без розгляду.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.04.2014 року по справі № 918/350/14 задоволено позов ТзОВ «ОСОБА_16 Сервіс» до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання таким, що припинилося, правовідношення за іпотечним договором, та скасування іпотечного обтяження, визнано правовідношення за Іпотечним договором № 17.08-03/07-ДІ01 від 03.10.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрованим в реєстрі за №5873, припиненим; скасовано іпотечне обтяження нерухомого майна - приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії, нежитлових приміщень загальною площею 1004,4 м кв., номер за РПВН 288310, адреса: Рівненська область, м.Рівне, вул.Соборна,246, зареєстроване у Державному реєстрі іпотек за № 5774093 та виключено запис про іпотеку за № 5774093 з Державного реєстру іпотек.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.06.2014 року апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк» відхилено, а згадане рішення Господарського суду Рівненської області від 23.04.2014 року залишено без змін.

В подальшому вищевказані судові рішення були скасовані постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2014 року, справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції, після чого ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.12.2014 року провадження у справі припинено.

Після скасування зазначених судових рішень ПАТ «ВТБ Банк» не вчиняв жодних дій по відновленню в Державному реєстрі іпотек запису про іпотеку нежитлових приміщень більярдного залу та закусочної-піцерії, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна (вул.Ленінська), будинок № 264.

02.09.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис за реєстраційним № 8000668 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТзОВ «ОСОБА_16 Сервіс» за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу.

На теперішній час предмет іпотеки - нежитлові приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна (вул.Ленінська), будинок № 264, поділено на сім окремих нежитлових приміщень (спірні нежитлові приміщення), які належать на праві власності відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_8

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 18.11.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «ФК «Поліс» був укладений договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 21МБ, а 27.11.2015 року - додаткова угода №1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року, за яким ПАТ «ВТБ Банк» відступив ТзОВ «ФК «Поліс» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитними договорами № 17.08-03/07-СК від 03.10.2007 року, № 17.11-03/07-СК від 16.10.2007 року, № 19.23-03/08-СК від 21.01.2008 року та № 19.27-03/08-СК від 13.02.2008 року, укладеними з ОСОБА_9

Також представник позивача вказує на те, що 12.05.2016 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «ФК «Поліс» був укладений договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17, за яким ПАТ «ВТБ Банк» відступив ТзОВ «ФК «Поліс» право вимоги за іпотечними договорами, у тому числі і за іпотечним договором № 17.08-03/07-ДІ01 від 03.10.2007 року, укладеним з ТзОВ «ОСОБА_16 Сервіс».

Щодо вказаних договорів про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року та про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 12.05.2016 року суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, а саме зміст та розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання.

Згідно пункту 1.1. іпотечного договору № 17.08-03/07-ДІ01 від 03.10.2007 року, предметом цього договору є передача іпотекодавцем іпотекодержателю в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункті 1.3. цього договору, надалі предмет іпотеки, для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем за генеральною угодою № 03 від 03.10.2007 року та кредитним договорами, що укладені та/або будуть укладені на її підставі.

У пункті 1.2. іпотечного договору сторони визначили зміст основного зобов'язання та його розмір, а саме згідно генеральної угоди іпотекодержатель відкриває позичальнику кредитний ліміт (надає кредит) на строк до 02.10.2017 року з максимальним розміром заборгованості в 500000 доларів США.

В межах генеральної угоди було укладено кредитні договори № 17.08-03/07-СК від 03.10.2007 року, № 17 .11-03/07-СК від 16.10.2007 року, № 19.23-03/08-СК від 21.01.2008 року та №19.27-03/08-СК від 13.02.2008 року.

При цьому слід зауважити, що кожен кредитний договір містить посилання на те, що він є невід'ємною частиною генеральної угоди № 03 від 02.10.2007 року.

Однак, позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про відступлення йому права вимоги саме за генеральною угодою № 03 від 03.10.2007 року.

Згідно додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 27.11.2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань з фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року відступлення відбулось лише по кредитними договорами, хоча згідно іпотечного договору, основним зобов'язанням вказано саме генеральну угоду та кредитні договори які укладені та/або будуть укладені на її підставі.

За таких обставин суд вважає, що відступлення права вимоги за основним зобов'язанням (генеральною угодою № 03 від 03.10.2007 року), на забезпечення виконання якого було укладено кредитний договір, не відбулося, що вказує на безпідставність позовних вимог позивача у справі.

Суд також визнає, що позивачем не доведено наявності та дійсності самого відступленого йому права вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки.

Додані до позовної заяви копії договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року, додаткової угоди № 1 від 27.11.2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 12.05.2016 року з додатками не можуть вважатися належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні статей 77-80 ЦПК України, оскільки вони ніким належним чином не завірені, зміст окремих їх пунктів приховано і неможливо встановити суми і склад грошового зобовязання, по якому передається право вимоги.

Як слідує з матеріалів справи, за умовами кредитних договорів, відступлення права за якими, з точки зору позивача, відбулось на його користь, позичальник ОСОБА_9 зобов'язаний в строки, передбачені договором, здійснювати погашення базових платежів у валюті, що відповідає валюті кредиту.

Згідно умов кредитних договорів валютою кредиту є долар США.

Таким чином, сторони кредитних договорів домовилися, що тіло кредиту та відсотки за його користування повинні сплачуватися виключно у валюті долар США і жодних виключень із вказаного обов'язку сторони не передбачили.

При цьому, відповідно до вимог частини першої статті 651 ЦК України, жодна із сторін не вправі односторонньо змінювати дану умову договору і вимагати сплату суми кредиту та відсотків у іншій валюті.

Вказане також відповідає положенням статті 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України).

Валютна операція з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України може здійснюватися виключно за умови отримання індивідуальної ліцензії, наданої Національним банком України у відповідності до частини четвертої статті 5 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютний контроль».

Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483.

Відповідно до пункту 1.5. цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» індивідуальною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У всіх інших випадках використання іноземної валюти як засобу платежу можливе лише за наявності ліцензії.

Обов'язковою умовою уступки грошових зобов'язань в іноземній валюті та можливості здійснення платежів за кредитними зобов'язаннями, а відтак, пред'явлення грошових вимог до боржника та іпотекодавця, є наявність в ТзОВ «ФК «Поліс» індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, частина друга статті 533 ЦК України передбачає можливість визначення суми, що підлягає сплати у гривнях, як грошовий еквівалент в іноземній валюті виключно у тому випадку, якщо це передбачено грошовим зобов'язанням.

Разом з тим, умовами кредитних договорів, якими встановлено грошове зобов'язання зі сплати тіла кредиту та відсотків за його користування, умови щодо можливості визначення суми, що підлягає сплати у гривнях, як грошовий еквівалент в іноземній валюті не передбачено, а тому вимагати за таких обставин виконання зобов'язання у гривні за офіційним курсом НБУ станом на дату сплати заборгованості у нового кредитора немає правових підстав. У кредитному договорі сторони передбачили єдину валюту погашення кредиту та відсотків за його користування - долар США.

Доказів на право здійснювати операції в іноземній валюті ТзОВ «ФК «Поліс» суду не надало.

Таким чином, відсутність ліцензії на здійснення операцій у валюті у ТзОВ «ФК «Поліс» не дає йому права звертати стягнення на заборгованість за кредитом та відсотками у іноземній валюті, і, як наслідок, звертати стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує фінансовий кредит у іноземній валюті.

Більше того, відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» кредитна установа це фінансова установа, яка відповідно до закону про діяльність відповідної фінансової установи має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик; фінансовий кредит це кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Набуття права вимоги боргу від інших осіб за кредитами (зобов'язання щодо повернення суми кредиту, відсотків за його користування та інших зборів з такої суми) підпадає під визначення фінансового (банківського) кредиту, що може надаватися виключно кредитною установою (банком).

Відповідно до розпорядження Держфінпослуг від 21.01.2014 року № 136 внесено до Державного реєстру фінансових установ інформацію про ТзОВ «ФК «Поліс» як таке, що може надавати таку фінансову послугу як факторинг.

Оскільки ТзОВ «ФК «Поліс» не підпадає під визначення кредитної установи (банку), то не вправі набувати права вимоги за фінансовими (банківськими) кредитами, тому будь - які вимоги щодо виконання зобов'язань за фінансовим кредитом такою компанією суперечить положенням законодавства.

Крім того, відповідно до частини пятої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. При цьому, нарахування відсотків за користування кредитом та відповідно їх стягнення та надання інших послуг за фінансовими кредитами даною статтею не передбачено.

ТзОВ «ФК «Поліс» як факторингова компанія не має право нараховувати та стягувати відсотки за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки вона не є кредитною установою, яка надає та обслуговує кредити в іноземній валюті.

На переконання суду, відсутність індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції та відсутність у фінансової установи статусу кредитної установи не дає їй права звертати стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує валютний кредит.

Чинним законодавством України встановлені спеціальні вимоги щодо фактора для укладення договору факторингу, за яким до фактора переходити право вимоги за договором кредиту. Зокрема, згідно з частиною третьою статті 1079 ЦК України, фактором може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Аналогічна вимога встановлена також до сторін кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавцем за кредитним договором може бути банк або інша фінансова установа. Необхідною також є наявність відповідної ліцензії.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до загальних засад державної реєстрації прав належить обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, іпотека.

Тому іпотека, як речове право, яке виникло у ПАТ «ВТБ Банк» на підставі договору іпотеки із ОСОБА_9, підлягала обовязковій державній реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством.

У відповідності до частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем; іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

Відступлення права вимоги, тобто передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином, є однією з передбачених статтею 512 ЦК України підстав заміни кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до статті 514 ЦК України при заміні кредитора у зобов'язанні до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Системний аналіз даних положень дозволяє дійти висновку, що права іпотекодержателя підлягають державній реєстрації, і лише з цього моменту вони можуть бути здійсненими (зокрема, відступленими на користь третьої особи). Тому, укладенню договору про відступлення прав за іпотечним договором має передувати внесення відповідного запису про речове право іпотеки первісного кредитора до відповідного реєстру Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відомості з Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Відомостей про обтяження нерухомого майна, про іпотеку приміщень на момент укладення набуття відповідачами права власності на спірні нежитлові приміщення не було.

Як встановлено судом, ПАТ «ВТБ Банк» не поновлював записи про обтяження нерухомості за адресою: м.Рівне, вул.Соборна,264 ні у реєстрі іпотек, ні у реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, ні у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Більше того, до органів, які здійснюють таку реєстрацію, після скасування відповідних судових рішень, ПАТ «ВТБ Банк» не звертався, хоча саме такий порядок передбачений чинним законодавством України.

Припущення позивача щодо неможливості відновлення записів у реєстрі, висловлені у судовому засіданні є теоретичними, оскільки жодних заяв ні первісним кредитором, ні новим кредитором про реєстрацію іпотеки та заборони до органів реєстраційної служби/інших органів подано не було (відповідні докази відсутності такого звернення надані представником відповідача ОСОБА_5В.), жодних відмов у вчиненні реєстраційної дії позивач не отримував і не оскаржував, що, на думку суду, свідчить про відсутнсть порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду. Відсутність порушеного права та невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до вимог частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Факторинг (як і цесія) є правочином, який має на меті зміну особи, яка має статус кредитора у зобовязанні. Її предметом є перенесення права, яке є елементом змісту зобовязального правовідношення, що виникло на підставі попереднього договору, укладеного між клієнтом (кредитором) за вимогою, яка передається, і третьою особою (боржником).

В основі зміни осіб у зобовязанні за правилами цесії лежить правонаступництво. Права кредитора у таких правовідносинах можуть переходити до нового кредитора у повному обсязі або у певній частині. У першому випадку буде відбуватися універсальне правонаступництво, а в другому сингулярне, або часткове.

Зобовязання, що виникає на підставі договору іпотеки, має додатковий (акцесорний) характер та не може існувати окремо від основного зобовязання. Для того, щоб окрім права вимоги за основним зобовязанням (як зазначалося вище, у зобовязальному правовідношенні) до нового кредитора відбувся перехід і прав за акцесорним зобовязанням (речового права іпотеки), сторони повинні були одночасно із договором факторингу укласти договір про відступлення прав за іпотечним договором. Крім цього, для передання права іпотеки новому кредитору, це речове право повинне бути зареєстроване.

ПАТ «ВТБ Банк», уклавши з ТзОВ «ФК «Поліс» договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 21 МБ від 18.11.2015 року, перестало бути кредитором у зобовязальному правовідношенні з позичальником, а, відповідно, припинилося і акцесорне зобовязання.

Особа, яка перестала бути кредитором в основному зобовязанні, не може в подальшому передати право іпотеки, оскільки на той момент вона таким правом не володіє, тому таке відступлення суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно, відомості про відступлення прав іпотекодержателя підлягають державній реєстрації. Внесення таких відомостей і є зміною речового права права іпотеки. До проведення державної реєстрації відповідне право не виникає, а його перехід не відбувається.

З наведених положень Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок про обовязковість державної реєстрації відступлення права вимоги, яка відбувається шляхом здійснення заміни іпотеко держателя по такому предмету іпотеки у Реєстрі речових прав, а такій реєстрації передує обовязкова реєстрація самого права іпотеки за первісним іпотекодержателем.

Як встановлено судом, на момент укладення договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки ПАТ «ВТБ Банк» не здійснив поновлення в державному реєстрі відомостей про іпотеку об'єктів нерухомого майна, а тому відступлення здійснювалося по договору, відомості про іпотеку на підставі якого були відсутні в державному реєстрі.

Враховуючи факт відсутності відомостей про реєстрацію іпотеки на момент укладення договору про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, договір від 12.05.2016 року в цій частині є нікчемним.

При цьому, суд вважає необхідним звернути увагу і на положення частини першої статті 210 та частини третьої статті 640 ЦК України, відповідно до яких не є вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Що стосується предмета іпотеки, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що виділ частки з обєкта нерухомого майна, яке складається з кількох окремих будівель, споруд, або обєкта, фізичний поділ якого є можливим, має наслідком створення нового обєкту нерухомого майна, якому присвоюється новий реєстраційний номер.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2013 року № 868, який регулював питання поділу, виділу обєктів нерухомого майна до 25.12.2015 року, передбачав можливість проведення виділу обєкта нерухомого майна зі складу обєкта нерухомого майна, що складається з двох або більше обєктів. Із пункту 58 цього Порядку вбачалося, що для проведення державної реєстрації прав при виділенні окремого обєкта зі складу обєкта нерухомого майна, що складається з двох або більше обєктів, до органу державної реєстрації прав подається документ, що підтверджує присвоєння новоствореному обєкту нерухомого майна окремої адреси. При цьому право власності на виділений обєкт оформлюється свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Обєкт, який виділено в натурі, вважається новоствореним і йому присвоюється новий реєстраційний номер (статті 18,21 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, твердження позивача про те, що спірні нежитлові приміщення не є новоствореними обєктами нерухомого майна, не заслуговують на увагу.

Крім того, що стосується самого іпотечного договору № 17.08-03/07-ДІ01 від 03.10.2007 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «ОСОБА_16 Сервіс», суд вважає, що цей договір припинив свою дію у зв'язку з ліквідацією юридичної особи іпотекодавця, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Частиною першою статті 89 ЦК України визначено, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Згідно частин першої та четвертої статті 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 110 ЦК України (в редакції станом на 24.07.2014 року) юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Статтею 105 ЦК України визначено порядок виконання рішення про припинення юридичної особи.

Так, згідно частин третьої та пятої статті 105 ЦК України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Як вбачається з детальної інформації про юридичну особу, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність юридичної особи, а саме ТзОВ «ОСОБА_16 Сервіс» припинено. Дата запису: 02.09.2014. Номер запису: 8000668.

Як встановлено судом, ПАТ «ВТБ Банк» не заявлявся з грошовими чи іншими вимогами до ТзОВ «ОСОБА_16 Сервіс» в ліквідаційній процедурі.

Згідно частини пятої статті 112 ЦПК України, вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Приймаючи до уваги вказані норми цивільного законодавства та враховуючи фактичні обставини, суд вважає, що вимога ТзОВ «ФК «Поліс» про задоволення його грошових вимог за рахунок іпотечного майна є безпідставною, оскільки зобов'язання ТзОВ «ОСОБА_16 Сервіс» є погашеними перед банком та його правонаступниками (в даному випадку ТзОВ «ФК «Поліс»).

Оцінюючи досліджені по справі докази та встановлені на їх підставі обставини, які мають значення для вирішення справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «ФК «Поліс» є недоведеними та безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В позові товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_11, про визнання нерухомого майна предметом іпотеки відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцятиднів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», місцезнаходження: 01004, місто Київ, вулиця Шовковична,42-44, оф.13-В, .

Відповідач ОСОБА_3, місце проживання: 33002, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_5, місце проживання: 79038, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач _ ОСОБА_8, місце проживання: 33018, місто Рівне, вулиця Курчатова,60Б, РНОКПП НОМЕР_3.

Третя особа - ОСОБА_9, місце проживання: 33028, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_4.

Третя особа - ОСОБА_13, місце проживання: 33002, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_5.

Третя особа - ОСОБА_14, місце проживання: 33002, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_6.

Третя особа - ОСОБА_11, місце проживання: 35364, Рівненська область, Рівненський район, село Грушвиця Перша, вулиця Квітнева,1, РНОКПП НОМЕР_7.

Повне рішення складено 22 червня 2018 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь