Справа № 369/3529/18
Провадження №4-с/369/64/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Водала А.Ю.,

представника скаржника ОСОБА_1

представника приватного виконавця ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3, заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Київської області ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувсь до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням суду з нього стягнено на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» борг у розмірі 520 467,12 грн. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист та предявлено до примусового виконання до приватного виконавця ОСОБА_4 Постановою від 07 лютого 2018 року було відкрито виконавче провадження. При цьому до приватного виконавця стягувачем подано світлокопію довіреності, яка не завірена належним чином, подано заяву, яка не скріплена печаткою товариства. При вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець не перевірив чи поданий виконавчий документ належною особою, не пересвідчився чи існують обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження та протиправно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження. Приватний виконавець на підставі імперативної норми ч.3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» мав повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання. І саму постанову про відкриття виконавчого провадження не було йому надіслано не пізніше наступного робочого дня.

Натомість приватним виконавцем також неправомірно прийнято постанову про опис та арешт майна. Так, постанова про арешт майна приймається не пізніше наступного дня після виявлення майна. Довідка з реєстру речових прав сформована була 07 лютого, а тому постанова про арешт майна мала була прийнята виконавцем відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» - 08 лютого 2018 року, а не 12 лютого.

Вважають, що приватний виконавець діяв з порушенням чинного законодавства, чим порушили права боржника, тому просили суд поновити ОСОБА_3 строк на подання скарги на дії приватного виконавця; визнати дії приватного виконавця ОСОБА_4 щодо прийняття ним до провадження виконавчого листа №369/2171/14ц, виданого 05 січня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, неправомірними; зобовязати приватного виконавця ОСОБА_4 скасувати постанову від 07 лютого 2018 року про відкриття виконавчого провадження; зобовязати приватного виконавця ОСОБА_4 скасувати постанову від 12 лютого 2018 року про опис та арешт майна боржника; зобовязати приватного виконавця ОСОБА_4 винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у звязку з тим, що подані документи (а саме довіреність) не відповідає вимогам законодавства; зобовязати приватного виконавця ОСОБА_4 повернути виконавчий лист №369/2171/14ц, виданого 05 січня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, ТОВ «Кредитні ініціативи».

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 подану скаргу підтримала, просила задоволити скаргу у повному обсязі.

У судовому засіданні представник приватного виконавця ОСОБА_4 проти доводів скарги заперечував, подав суду письмові заперечення, просив відмовити в задоволенні скарги.

У судове засідання представник ТОВ «Кредитні ініціативи» не зявився. Про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду скарги до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню..

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При розгляді справи судом встановлено, що 05 січня 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» був виданий виконавчий лист на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь товариства заборгованості в розмірі 518 640,12 грн., та суму сплаченого судового збору в розмірі 1827 грн.

07 лютого 2018 року представник ТОВ «Кредитні ініціативи» - ОСОБА_5 звернувся до приватного виконавця ОСОБА_4 виконавчого округу Київської області щодо примусового виконання рішення суду. При цьому до заяви додано довіреність на підтвердження повноважень представника.

Ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Постановою приватного виконавця ОСОБА_4 виконавчого округу Київської області від 07 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 369/2171/14ц, виданого 05 січня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, зобовязано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації, або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; стягнено з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 52 046,71 грн.

Копія даної постанови відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» надіслала боржнику рекомендованим листом та вручено 20 лютого 2018 року матері ОСОБА_3. З матеріалами виконавчого провадження представник ОСОБА_3 був ознайомлений 15 березня 2018 року, тому суд вважає за можливе поновити строки подання скарги боржником на постанову про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника.

Відповідно до ст. 37 «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; в інших випадках, передбачених законом.

При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобовязаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

З поданих суду копій документів вбачається, що заява про відкриття виконавчого провадження була здана наручно приватному виконавцю, що надає можливість оглянути оригінал довіреності, а підстави для повернення виконавчих документів чітко встановлений законом. Жодна з підстав не надає право приватному виконавцю повертати виконавчий документ за відсутності проставляння на копії довіреності «згідно з оригіналом». Посилання представника на Національні стандарти України як підставу для повернення виконавчого листа, суд вважає надуманими та такими, що спрямовані на затягування виконання судового рішення. Також суд вважає необґрунтованою вимогу про зобовязання приватного виконавця відмовити у відкритті виконавчого провадження, оскільки подана скарга не містить правового обґрунтування даної вимоги, не вказала підставу даної вимоги і в судовому засіданні представник боржника. Враховуючи, що після надходження заяви про примусове виконання судового рішення, подання виконавчого листа, перевірки повноважень представника, відсутності підстав для повернення виконавчого листа, суд приходить до висновку, що приватний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обовязковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обовязково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, обєм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, повязаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через пять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.

Виявлені під час опису цінні папери, ювелірні та інші побутові вироби із золота, срібла, платини і металів платинової групи, дорогоцінного каміння і перлів, а також лом і окремі частини таких виробів, на які накладено арешт, підлягають обовязковому вилученню і не пізніше наступного робочого дня передаються на зберігання установам Національного банку України, які зобовязані прийняти їх на безоплатній основі. Арешт на цінні папери накладається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України.

Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Такий арешт знімається, якщо протягом пяти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Встановлено, що приватним виконавцем 07 лютого 2018 року було сформовано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№113118460 від 07 лютого 2018 року) щодо наявності у боржника нерухомого майна.

Постановою приватного виконавця ОСОБА_4 від 08 лютого 2018 року прийнято постанову про накладення арешту на майно, що належить боржнику.

Постановою приватного виконавця ОСОБА_4 від 12 лютого 2018 року здійснено опис та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3В, а саме земельну ділянку, кадастровий номер :04:313:0089, що знаходиться за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с.Стайки, пров.Лісовий, земельна ділянка, 15.

Оскільки постанова про арешт майна боржника прийнята з дотриманням порядку та в строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», тому доводи скарги суд вважає необґрунтованими.

За ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Ст. 125 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обовязковими до виконання на всій території України.

Враховуючи, що при виконанні судового рішення державним виконавцем було дотримано вимоги чинного законодавства, матеріали скарги не містять доказів на спростування поданих приватним виконавцем доказів, боржник не надав суду доказів порушення призваним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому у задоволенні скарги суд відмовляє.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», інформаційним лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року за №24-152/0/4-13, ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 447-453 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3, заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Київської області ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 07 травня 2018 року.

Суддя Н.С. Пінкевич