Постанова

Іменем України

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 757/22352/17-ц

провадження № 61-29302св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Київенерго»,

представник відповідача - Сокол ІлонаВасилівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Васильєвої Н. П. від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Шахової О. В., Вербової І. М., Поливач Л. Д. від 01 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив зобов'язати відповідача припинити нарахування йому плати за централізоване опалення до встановлення в судовому порядку законності (правомірності, обґрунтованості) тарифу на теплову енергію для населення, затвердженого Постановою НКРЕКП від 09 червня 2016 року граничної роздрібної ціни на газ для побутових споживачів, затвердженої Постановою КМУ № 315 від 27 квітня 2016 року, до вирішення Конституційним Судом України питання конституційності Указів Президента України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики комунальних послуг» № 694/2014 та Указу Президента України «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» № 715/2014.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач безпідставно, у порушення вимог частини другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» здійснює нарахування плати за централізоване опалення виходячи лише з затвердженого НКРЕКП тарифу, а й додаючи до тарифу додаткові суми у вигляді витрат, зокрема, відповідно до пункту 1 Постанови № 972 тариф на теплову енергію установлено на рівні 1 153 грн 80 коп. Гкал (без ПДВ). Статтею 193 Податкового Кодексу України встановлено ставку податку на додану вартість на рівні 20%. Таким чином тариф на теплову енергію для потреб населення з ПДВ повинен складати 1 384 грн 56 коп. у той час відповідачем для розрахунку щомісячно йому направляються повідомлення про сплату за послуги з центрального опалення (за місяць) тариф 1 416,9 грн. Гкал. Отже, він вважає, що тариф на теплову енергію, який застосовується відповідачем для розрахунку вартості спожитої теплової енергії є незаконним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду справи не встановлено порушень прав позивача з боку відповідача ПАТ «Київенерго» при нарахуванні плати за централізоване опалення згідно тарифів у розмірі 1 416,9 грн/Гкал (з ПДВ), встановлених постановою НКРЕКП від 31 брезня 2015 року № 1171.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду, зазначив про те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосуванням правових норм, які регулюють дані правовідносини, з огляду на вказане судове рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обґрунтованим.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій ухвалено судові рішення із порушенням норм процесуального права, яке полягає у тому, що суд неналежно та неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалили судові рішення, поза межами заявлених вимог та дійшли неправильного висновку про те, що позовні вимоги стосуються зобов'язання відповідача припинити нарахування плати за теплову енергію, у той час як його вимоги заявлено про припинення нарахування плати за централізоване опалення.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 цього ж Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що вартість житлово-комунальних послуг відповідач нараховував правильно, оскільки обґрунтовував їх тарифами, затвердженими в передбаченому законом порядку.

Так, постановою НКРЕКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 31 березня 2015 року № 1171 (із подальшими змінами) встановлено тариф на послуги з центрального опалення, що надаються ПАТ «Київенерго», для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 1 416,96грн/Гкал (з ПДВ).

Постанова НКРЕКП, якою встановлено тарифи на послуги з центрального опалення, видана в межах повноважень зазначеного органу та відповідно до вимог чинного законодавства України, не визнавалася нечинною. В судовому порядку не скасовувалася, тому у відповідача відсутні правові підстави застосовувати будь-які інші тарифи на послуги з централізованого опалення.

Факт оскарження постанов НКРЕКП в судовому порядку автоматично не означає їх нечинність та/або незаконність до прийняття відповідного рішення судом та набрання ним чинності.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило