Ухвала

Іменем України

12 червня 2018 року

м. Київ

справа № 127/2-3425/2007

провадження № 61-24593 ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, у складі судді Венгрин О. О., від 16 січня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б., від 27 лютого 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересована особа - ОСОБА_5, на дії державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ДовганенкаМиколи Володимировича щодо скасування постанови про арешт коштів боржника, зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості по аліментах,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Довганенка М.В. (далі - Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області).

Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Довганенка М. В. від 21 липня 2017 року накладено арешт на його кошти, які знаходяться на рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк». Постанову вважає незаконною та необгрунтованою, оскільки в ній неправильно зазначено його місце роботи; державним виконавцем не надіслано йому копії постанови; він не погоджується з розміром заборгованості по аліментах на утримання сина ОСОБА_7, 1997 року народження, тому він не може бути боржником, а отже виконавче провадження має бути закрито. Також державним виконавцем не враховано, що кошти, на які накладено арешт - компенсація за шкоду, завдану злочином.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив суд скасувати постанову про арешт коштів боржника від 21 липня 2017 року, зобов'язати начальника Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області дати доручення іншому державному виконавцю зробити перерахунок заборгованості по аліментах.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2018 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на рахунки боржника є законними, а правові підстави для передачі виконавчого провадження іншому державному виконавцю відсутні.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішенняі передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що суди повно і всебічно не з'ясували обставини справи, та дійшли безпідставного висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданої скарги. Судами не враховано, що сума заборгованості по виплаті аліментів менша ніж в розрахунку, кошти, які знаходились на його рахунку в банку, є компенсацією за шкоду, завдану злочином, тому на них не може бути накладено арешт.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості по аліментах обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, на які саме кошти на рахунку не може бути накладений арешт.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» у разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого.

Суди встановили, що 22 лютого 2016 державним виконавцем Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 50249382 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини.

21 липня 2017 державним виконавцем Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Довганенком М. В. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_4, які знаходяться на рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк».

Заборгованість ОСОБА_4 по аліментах станом на 30 вересня 2017 року становить 8 661,03 грн.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких можлива передача матеріалів виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_4, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на рахунки боржника є законними та вчиненими в межах повноважень та у відповідності до Закону України«Про виконавче провадження». Крім того, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для передачі виконавчого провадження іншому державному виконавцю, оскільки нормою закону та інструкцією, передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких можлива передача матеріалів виконавчого провадження до іншого державного виконавця.

Доводи касаційної скарги щодо незгоди з розміром заборгованості не є підставою для скасування постанови державного виконавця про накладення арешту, оскільки відповідно до статті 195 СК України позивач має право звернутися до суду в порядку позовного провадження для її встановлення.

Є необґрунтованими посилання в касаційній скарзі на те, що кошти які знаходились на його рахунку в банку є компенсацією за шкоду, завдану злочином, тому на них не може бути накладено арешт, оскільки кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди не входять до переліку на які може бути накладено арешт (стаття 73 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересована особа - ОСОБА_5, на дії державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Довганенка Миколи Володимировича щодо скасування постанови про арешт коштів боржника, зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості по аліментах.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта