П о с т а н о в а

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 132/2483/17

провадження № 61-11881 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивачки: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: Калинівська місцева прокуратура Вінницької області, прокуратура Вінницької області, Державна казначейська служба України,

прокурор Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області - Гончар Тетяна Олегівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Державної казначейської служби України та заступника прокурора Вінницької області на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2017 року у складі судді Павленка І. В. та постанову апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області, прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позовна заява мотивована тим, що вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2013 року її визнано винною за частиною першою статті 190 КК України і призначено покарання 510 грн у дохід держави, відповідно до частини другої статті 49, частини п'ятої статті 74 КК України від призначеного покарання її звільнено у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 1 серпня 2013 року вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2013 року щодо неї у частині засудження за частиною першою статті 190 КК України скасовано, справу у цій частині повернуто на додаткове розслідування прокурору Хмільницької міжрайонної прокуратури Вінницької області.

30 жовтня 2014 року заступником начальника слідчого відділу Хмільницького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження від 20 березня 2014 року у зв'язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.

Позивачка указувала про те, що тривале кримінальне провадження щодо неї призвело до стану постійного стресу, викликаного необхідністю неодноразового прибуття на допит слідчого та до суду. Унаслідок вказаних обставин вона не мала можливості працювати за спеціальністю на державній службі, оскільки працюючи помічником народного депутата України у Верховній Раді України, після доведення до відому роботодавця вказаної негативної інформації, вона вимушена була звільнитись з роботи. Отже, такими діями відповідачів їй спричинено майнову та моральну шкоду.

З урахуванням викладеного та збільшених позовних вимог ОСОБА_4 просила суд стягнути за рахунок державного бюджету на її користь 1 млн. грн на відшкодування майнової шкоди та 2 млн. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 450 тис. грн у відшкодування моральної шкоди та 98 тис. грн у відшкодування майнової шкоди, завданої Хмільницьким відділенням поліції Калинівського відділу поліції у Вінницькій області, Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області, Хмільницьким відділенням Калинівської місцевої прокуратури м. Калинівка, Вінницькою обласною прокуратурою, Генеральною прокуратурою України, Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області, Калинівським районним судом Вінницької області, апеляційним судом Вінницької області. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що унаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачка знаходилась під слідством і судом з 23 січня 2003 року, тобто з моменту порушення щодо неї кримінальної справи, по 30 жовтня 2014 року, по дату винесення постанови заступником начальника слідчого відділу про закриття кримінального провадження, тобто 141 повний місяць, чим їй завдано моральної шкоди. У зв'язку з перебуванням під слідством і судом ОСОБА_4 була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнала тривалих негативних емоційних хвилювань, тому розмір моральної шкоди визначено з урахуванням його доведеності позивачкою та принципів розумності й справедливості. Крім того, належними доказами позивачкою підтверджено понесені нею витрати майнового характеру у розмірі 98 тис. грн, а саме витрати на послуги адвоката.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року апеляційна скарга заступника прокурора Вінницької області задоволена частково, рішення суду першої інстанції у частині відшкодування майнової шкоди скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 у цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачка незаконно перебувала під слідством і судом з 23 січня 2003 року по 30 жовтня 2014 року, тобто протягом 141 місяця, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначено з урахуванням його доведеності нею, періоду перебування ОСОБА_4 під слідством і судом й врахуванням принципів розумності та справедливості. Така шкода відшкодовується незалежно від вини посадових осіб, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури. Проте ОСОБА_4 належними та допустимими доказами розмір майнової шкоди не доведено, а саме 98 тис. грн на відшкодування витрат на послуги адвоката.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що розмір моральної шкоди ОСОБА_4 необґрунтовано завищено. Не підтверджено завдання позивачці моральних або фізичних страждань, чи витрат немайнового характеру, не здійснено посилання на відповідні докази щодо таких обставин.

У касаційній скарзі заступник прокурора Вінницької області просить оскаржувані судові рішення у частині відшкодування моральної шкоди скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що незаконність дій органів досудового слідства під час перебування позивачки під слідством не доведено, унаслідок чого правових підстав для відшкодування шкоди у ОСОБА_4 не виникло. Позивачкою належними доказами не підтверджено завдання їй моральної шкоди, за весь час досудового розслідування ніхто не обмежував ОСОБА_4 у свободі пересування, не відбулось у зв'язку з перебуванням позивачки під слідством її примусового звільнення з займаної посади помічника Народного депутата України.

ОСОБА_4. рішення апеляційного суду в частині відмови у стягнення майнової шкоди не оскаржила, тому судове рішення у цій частині у силу статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

У квітні 2018 року представник ОСОБА_4. - ОСОБА_5 - подав відзив на касаційну скаргу Державної казначейської служби України, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів щодо стягнення на її користь моральної шкоди не спростовують.

У травні 2018 року ОСОБА_4. подала відзив на касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області, посилаючись на те, що судами визначено розмір завданої їй моральної шкоди з урахування періоду перебування її під слідством і судом, тривалості і тяжкості моральних страждань, враховано принципи розумності та справедливості, а доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що з 23 січня 2003 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_4

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2013 року ОСОБА_4 визнано винною за частиною першою статті 190 КК України і призначено покарання 510 грн у дохід держави, відповідно до частини другої статті 49, частини п'ятої статті 74 КК України від призначеного покарання її звільнено у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 1 серпня 2013 року вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2013 року щодо ОСОБА_4 у частині засудження за частиною першою статті 190 КК України скасовано, справу у цій частині повернуто на додаткове розслідування прокурору Хмільницької міжрайонної прокуратури.

30 жовтня 2014 року заступником начальника слідчого відділу Хмільницького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження від 20 березня 2014 року, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 190 КК України.

Отже, ОСОБА_4 перебувала під слідством і судом з 23 січня 2003 року по 30 жовтня 2014 року, тобто 141 місяць.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивачка незаконно перебувала під слідством і судом 141 місяць, що є підставою для відшкодування на її користь моральної шкоди.

Крім того, відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що позивачка незаконно перебувала під слідством і судом з 23 січня 2003 року по 30 жовтня 2014 року, тобто 141 місяць, чим їй завдано моральної шкоди, розмір якого судами визначено з урахуванням його доведеності позивачкою та виходити із засад розумності, виваженості і справедливості.

Доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України про те, що розмір моральної шкоди ОСОБА_4. необґрунтовано завищено, не підтверджено заподіяння позивачці моральних або фізичних страждань, чи витрат немайнового характеру, безпідставні, оскільки висновки суду вказують на те, які незаконні дії щодо позивачки призвели до порушення її нормальних життєвих зв'язків, що вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Цей розмір шкоди відповідає положенням закону щодо врахування вимог розумності та справедливості, а також фактично розміру заробітної плати на час розгляду справи і не порушує положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Посилання касаційної скарги заступника прокурора Вінницької області про те, що протиправності дій органів досудового слідства під час перебування позивачки під слідством не доведено, унаслідок чого правових підстав для відшкодування шкоди у ОСОБА_4 не виникло, безпідставні, так як незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як визначено частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі.

Доводи касаційної скарги прокурора про те, що розмір моральної шкоди має враховувати не менше одного мінімального розміру заробітної плати (3 200 грн) за кожен місяць перебування під слідством і судом, а суди стягнули більший розмір моральної шкоди, не обґрунтувавши цього, безпідставні, так як у частині третій статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначається про мінімальний розмір моральної шкоди. Проте, урахувавши всі обставини конкретної справи, глибину моральних страждань, надані позивачем докази, суди належним чином обґрунтували розмір стягнутої моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду щодо відшкодування моральної шкоди - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України та заступника прокурора Вінницької області залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2017 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року в частині відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Поновити виконання рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2017 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанови апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк