Справа №583/428/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - Ярошенко Т. О.
Номер провадження 22-ц/788/1004/18 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Ткачук С. С. (суддя-доповідач), Хвостика С. Г. , Собини О. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року в складі судді Ярошенко Т.О., ухваленого у м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_5 просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 970 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що з 14.03.2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі. Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судовим наказом від 24.01.2018 року по справі № 583/3613/17 з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на утримання сина ОСОБА_9 до досягнення дитиною повноліття.

На підставі судового наказу 01.02.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. При цьому, державний виконавець повідомив, що він має виплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини в розмірі 1 750,50 грн.

Зазначає, що він ніде не працює, припинив підприємницьку діяльність, у центрі зайнятості не перебуває, вимушений заробляти на життя тимчасовими заробітками, та користується допомогою матері, а тому не може сплачувати аліменти в сумі 1 750,50 грн.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.04.2018 року в задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 через свого представника - адвоката ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він припинив підприємницьку діяльність з 23.08.2011 року, ніде не працює, в Охтирській міськрайонній філії Сумського обласного центру зайнятості не перебуває. Відповідач в свою чергу має нормальний стан здоров'я, заробляє собі на життя роботою у Польщі вже тривалий час.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача не направлено.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5, подана його представником - адвокатом ОСОБА_7. не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів, що саме такий розмір аліментів, які стягуються з нього за судовим наказом у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) ставить його в тяжке матеріальне становище, в той час як аліменти в розмірі 970 грн. не відповідає інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебувають у шлюбі з 14.03.2012 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного по м. Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області (а.с.10).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.01.2018 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення від дня звернення з заявою 26.12.2017 року (а.с.13).

Даний судовий наказ позивач не оскаржив.

Постановою старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 01.02.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 583/3613/17, виданого 24.01.2018 року (а.с.14 на звороті).

Згідно довідки № 783 від 08.02.2018 року ОСОБА_5 не зареєстрований в Охтирській міськрайонній філії Сумського обласного центру зайнятості (а.с.16).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 180 СК України йдеться про те, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

17.05.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів україни щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків дитини та в інших випадках, передбачених СК України.

З доводів як позовної заяви, так і апеляційної скарги вбачається, що фактично позивач не згодний з розміром аліментів, присуджених за судовий наказом, оскільки обставин зміни матеріального стану його або сина, якого він зобов'язаний утримувати, з моменту набрання судовим наказом законної сили, як цього вимагає норма ст. 192 СК, не вказав.

Отже, суд першої інстанції враховуючи працездатний вік та стан здоров'я позивача, відсутність у нього інших утриманців, правильно виходив про недоведеність ним обґрунтування свого позову проте, що розмір аліментів визначений судовим наказом є для нього завеликим.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що позивач не довів наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, які б підтверджували погіршення його стану здоров'я, зміну його матеріального або сімейного стану.

Встановлено, що як на час винесення судового наказу про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, так і на час розгляду справи в апеляційному суді, позивач ніде не працює, хоча є працездатним, сімейний стан його також не змінився. Крім того, на його утриманні ніхто не перебуває.

Місцевий суд вірно виходив з того, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2018 року встановлений у розмірі 1860 грн., а як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому колегія суддів вважає за необхідне погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений позивачем розмір аліментів у сумі 970 грн. не є необхідним та достатнім для того, щоб забезпечити гармонійний розвиток дитини.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) і тому, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 21 червня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: С.Г. Хвостик

О.І. Собина