Єдиний унікальний номер судової справи: 225/892/18
Номер провадження: 2/225/472/2018
18 червня 2018 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді Ткач Г.В.,
секретаря судового засідання Петрової С.О.,
представника позивача ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області в режимі відеоконференції з Вінницьким міським судом Вінницької області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою до ОСОБА_4.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири №118 в м. Торецьк Донецької області по вул. Лісна, буд.№6. Право власності на квартиру підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.11.2017, зареєстрованого в реєстрі за №2-2058 згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 103241121 від 09.11.2017. Позивач успадкувала вказану квартиру від покійної матері. Вказує, що разом з нею в даному помешканні також зареєстрований ОСОБА_4 Відповідач у квартирі не мешкає більше року, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В родинних відносинах з нею не перебуває. Таким чином, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_4 втратив право на користування квартирою № 6 в будинку №118 по вул. Лісна в м. Торецьку Донецької області, має бути позбавлений права користування вказаним житловим приміщенням.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом надіслання судової повістки про виклик разом з копіями відповідних документів та шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України.
Представник третьої особи КП «Торецьккомсервіс» в судовому засіданні вирішення позову залишив на розсуд суду.
Беручи до уваги думку позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст.ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з положеннями статей 55, 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд зазначає, що між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на квартиру підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.11.2017, зареєстрованого в реєстрі за №2-2058, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 103241121 від 09.11.2017.
Відповідно до довідки про склад сімї від 21.12.2017, довідки б/н від 09.01.2018 в зазначеній квартирі крім позивача по справі також зареєстрований відповідач ОСОБА_4, який фактично в ній не проживає, не приймає участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг, понад встановлені чинним законодавством строки, в родинних відносинах з позивачем не перебуває.
З огляду на це, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, наділені члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР , при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Разом з цим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не є власником квартири або членом сім`ї власника.
Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд доходить висновку, що позивач по справі ОСОБА_1 правомірно звернулася до суду з позовом про усунення порушень свого права власності шляхом визнання відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню.
В той же час, позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.
Керуючись ст. ст.4,76-81,258,259,264,265,268 ЦПК України, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №118 будинку №6 по вул. Лісна м. Торецька (м. Дзержинська) Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено 22 червня 2018 року.
Суддя: