АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/455/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Бородійчук В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря Матюхи В.В.

учасники справи:

позивач ПАТ КБ «Приватбанк»;

відповідач ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Кваші І.М., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

17.11.2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Банк позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно до укладеного договору № К2Х6AL00000253 від 18 лютого 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 12501,45 доларів США терміном на 7 років з 18.02.2008 року до 18.02.2015 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 13,32 % річних. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів з 20 по 25 число наступного місяця у розмірі 230 доларів США 87 центів. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 18.02.2008 року № К2Х6AL00000253, ОСОБА_3 передав ПАТ КБ "Приватбанк" в заставу належний йому на праві власності автомобіль.

Відповідач ОСОБА_3 одержав та використав кошти, отримані в кредит, у сумі 12501 доларів США 45 центів на цілі, визначені кредитним договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 31 жовтня 2017 року має заборгованість у розмірі 42892,12 доларів США, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів солідарно в розмірі 9141, 49 доларів США, що за курсом 26, 82 грн. складає 246515, 76 грн. станом на 31. 10. 2017 року за кредитним договором № К2Х6AL00000253 від 18.02. 2008 року та просив стягнути судові витрати з відповідачів.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_5 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", , заборгованість за кредитним договором № К2х6АL00000253 від 18 лютого 2008 року у розмірі 9191 (дев"ять тисяч сто дев'яносто один) долар США 49 (сорок дев"ять) центів, що згідно з офіційним курсом НБУ на 31.10.2017 року складає 246 515 (двісті сорок шість тисяч п"ятсот п"ятнадцять) гривень 76 (сімдесят шість) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір - по 1232,58 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. Він вважає, що рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28.12.2017 року є незаконним, необгрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи неправомірно не застосував строки позовної давності до правовідносин, які виникли в ході виконання сторонами спору кредитного договору № К2х6АL00000253 від 18.02.2008 року. Відповідач ОСОБА_3 посилається, що не мав можливості заявити в суді першої інстанції про застосування в судовому засіданні позовної давності у спорі, оскільки не був присутній в судовому засіданні суду, так як не був повідомлений про дату і час розгляду справи належним чином, що є порушенням норм процесуального права, а саме ст.ст. 128, 130 ЦПК України.

ОСОБА_3 вказує, що 18 лютого 2008 року між банком та ним було укладено кредитний договір, згідно умов якого він отримав кредит в розмірі 12501, 45 дол. США терміном на 7 років з 18 .02. 2008 року до 18.02. 2015 року з процентною ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 13, 32 %. Погашення кредиту здійснювалось шляхом сплати щомісячних платежів з 20 по 25 число наступного місяця у розмірі 230 доларів США 87 центів. ОСОБА_3 частково виконав зобов'язання по погашенню кредиту, здійснивши останню сплату 25 лютого 2009 року. Проте, позивач, знаючи про порушення свого права, звернувся з повідомленням вимогою про неналежне виконання відповідачем вимог кредитного договору та договору поруки лише 05 квітня 2017 року, а з позовом в суд звернувся 17 листопада 2017 року. За таких обставин, вважає відповідач, коли пройшло понад 8 років, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦПК України .Тому відповідач вважає, що суд мав би керуватись ч.4 ст. 267 ЦПК України та відмовити у задоволенні позову, оскільки заява сторони про застосування строків позовної давності є підставою для відмови у позові в звязку з пропуском строків позовної давності. Крім того, ОСОБА_3 просить звернути увагу, що позивачем - банком не було подану заяву про поновлення строків позовної давності або будь-яких інших доказів про зупинення або переривання перебігу позовної давності. Ні представник позивача, ні відповідачі чи їх представники не були присутні в судовому засіданні, тому відповідач ОСОБА_3 вважає, що суд мав би керуватись нормами глави 11 Заочний розгляд справи , що дає підстави вважати, про порушенням судом норм процесуального права. ОСОБА_3 просить застосувати строки позовної давності та рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2017 року скасувати, постановити по справі нове рішення, яким в позові Приватного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості повністю відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, який з'явився в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає зазначеним вище вимогам закону, оскільки при його ухваленні судом допущено порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних банку, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, посилаючись, що зобов`язання має виконуватися належним чином та вважав встановленим, що відповідачі порушили умови укладених між сторонами договорів кредиту та поруки, має місце неналежне виконання умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту від 18.02. 2008 року в розмірі 9191 дол. США 49 центів, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів.

Колегія суддів з таким висновком погоджується не в повній мірі, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог банку та стягнення заборгованості з боржника та поручителів солідарно, однак не звернув належної уваги, що солідарно підлягає стягнення коштів лише з боржника та поручителя, а суд помилково стягнув заборгованість солідарно із боржника та обох поручителів, допустивши порушення вимог матеріального права, тому рішення суду підлягає зміні в цій частині та скасуванню з ухваленням нової постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При кредитуванні велике значення має зміцнення кредитної дисципліни, яка має на меті своєчасне погашення кредиту і суворе додержання позичальниками всіх умов договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, що встановлено ст. 629 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № К2Х6AL00000253 (а.с.13-21).

Згідно умов кредитного договору ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 12501, 45 дол. США терміном на 7 років з 18 .02. 2008 року до 18.02. 2015 року з процентною ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 13, 32 %. Погашення кредиту здійснювалось згідно п.17.1.9 договору шляхом сплати щомісячних платежів з 20 по 25 число наступного місяця у розмірі 230 доларів США 87 центів. ОСОБА_3 частково виконав зобов'язання по погашенню кредиту, здійснивши останню сплату 25 лютого 2009 року.

Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен сплачувати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором кредиту та угодою виконав повному обсязі, а саме видав відповідачу ОСОБА_3 кредит в розмірі 12501,45 доларів США.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди згідно до статті 611 ЦК України .

Як зазначено у статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_7, будучи ознайомленим з умовами кредитування, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та згідно наданого розрахунку заборгованості (а.с.4-6) станом на 31 жовтня 2017 року має заборгованість у розмірі 42892,12 доларів США, яка складається з наступного: - 9191,49 доларів США - заборгованість за кредитом; - 2408,50 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом:- 31292,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_3С належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого наявна заборгованість по сплаті кредиту, на стягнення якої позивач має право солідарно з боржника та поручителів.

Також як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з метою забезпечення виконання договору 18.02.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4, ОСОБА_5, були укладені договори поруки, згідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань перед банком, що виникли із кредитного договору ( а.с.22-23).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо.

За положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.5 умов договору поруки позивачем було направлено 05.04.2017 року на адресу відповідачів письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором ( 8-10).

Згідно з п. 6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту її отримання.

Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення.

Згідно п. 1.2. Договору поруки від 18.02.2008 року поручитель та боржник відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

В розясненні п. 24 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому, в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з відповідачів, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи, наявним у справі доказам, яким надана належна правова оцінка, проте не в повній мірі відповідають вимогам матеріального права, оскільки суд не звернув належної уваги, що кожен із поручителів укладав договір поруки окремо, тому суд першої інстанції помилково стягнув заборгованість солідарно з боржника та обох поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5, що не відповідає вимогам закону.

Норми закону, яким врегульована порука : ст.ст. 553, 554 ЦК України, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, тому рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з обох поручителів не грунтується на ст. 554 ЦК України та суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 року у справі № 6-185 цс 14. Тому рішення в частині солідарного стягнення з боржника та обох поручителів підлягає зміні, із скасуванням рішення в частині солідарного стягнення з всіх відповідачів заборгованості в розмірі 9191, 49 дол. США та винесенням нового судового рішення постанови.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слід стягнути заборгованість за кредитним договором № К2х6АL00000253 від 18 лютого 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, згідно позовних вимог позивача лише у розмірі 9191 доларів США 49 центів, що згідно з офіційним курсом НБУ на 31.10.2017 року складає 246 515 грн. 76 коп., які підлягають солідарному стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» з ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4; боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги підлягають лише частковому задоволенню в частині щодо порушення норм матеріального права та зміни рішення, і солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя 1, боржника та поручителя 2.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при розгляді справи неправомірно не застосував строки позовної давності до правовідносин, які виникли в ході виконання сторонами спору кредитного договору № К2х6АL00000253 від 18.02.2008 року, не підлягають задоволенню, оскільки сам відповідач ОСОБА_3 погоджується, зазначаючи в скарзі, що не мав можливості заявити в суді першої інстанції про застосування в судовому засіданні позовної давності у спорі, оскільки не був присутній в судовому засіданні суду, так як не був повідомлений про дату і час розгляду справи належним чином, що є порушенням норм процесуального права, а саме ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Однак, дані доводи ОСОБА_3 не підтверджено належними доказами, а спростовано висновками суду першої інстанції, оскільки матеріалах справи на а.с. 48 є судова повістка, згідно даних якої вбачається, що 02.12. 2017 року відповідачу вручено повідомлення суду та мається підпис особи. Інші відповідачі поручителі не отримували судових повісток про їх виклик до суду, і повістки повертались суду по закінченню терміну зберігання, що вбачається із наявних матеріалів справи. Така ж судова повістка відповідачу ОСОБА_3 є на а. с. 56 з врученням 16.12. 2017 року та підписом про дату призначеного судового засідання 28.12. 2017 року. Тому відповідач не скористався своїм правом та не був присутнім в суді, не давав пояснення та письмової заяви про застосування строку позовної давності не подавав суду першої інстанції. В суді апеляційної інстанції не передбачено, що відповідач має право подати таку заяву, якщо він не був присутнім при розгляді справи в суді першої інстанції. Отже, посилання відповідача є безпідставними, та не підлягають задоволенню.

Також апеляційний суд вважає, що не можуть бути задоволені доводи ОСОБА_3, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦПК України, а тому суд мав би керуватись ч.4 ст. 267 ЦПК України та відмовити у задоволенні позову, оскільки заява сторони про застосування строків позовної давності є підставою для відмови у позові в звязку з пропуском строків позовної давності. Крім того, ОСОБА_3 просить звернути увагу, що позивачем - банком не було подану заяву про поновлення строків позовної давності або будь-яких інших доказів про зупинення або переривання перебігу позовної давності.

Дані доводи є безпідставними, необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки як вище зазначалось, відповідач не подав суду першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності, бо не приймав участі у розгляді справи. Проте, навіть як би відповідачем ОСОБА_3 було подано таку заяву, то суд не міг би відмовити з цих підстав у задоволенні позову, оскільки банк звернувся з позовом 17 листопада 2017 року, а строк дії договору закінчився 18 лютого 2015 року, тому трирічний термін не закінчився, а з вимогою про погашення заборгованості достроково банк не звертався ні до боржника, ні до поручителів, звернувшись лише 05 квітня 2017 року. За таких обставин, у позивача не було потреби подавати заяву про поновлення строку позовної давності або інших доказів про зупинення чи переривання строку позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі, що ні представник позивача, ні відповідачі чи їх представники не були присутні в судовому засіданні, тому суд мав би керуватись нормами глави 11 Заочний розгляд справи, що дає підстави відповідачу вважати, що судом порушено норми процесуального права також не дає суду апеляційної інстанції підстав для скасування рішення суду та ухвалення рішення про відмову у задоволенні вимог банку, оскільки заяв до суду першої інстанції про ухвалення заочного рішення не надходило та за вказаних обставин заочний розгляд справи не відповідав вимогам процесуального закону.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, які б були підставою для скасування рішення суду першої інстанції, та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні вимог банку з вказаних в апеляційній скарзі доводів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону, висновки суду зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права щодо вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 9191 дол. США 49 центів, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни та скасування судового рішення в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та ухваленням нового судового рішення у цій частині. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості змінити в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 9191 долар США 49 центів, що згідно з офіційним курсом НБУ на 31.10.2017 року складає 246 515 грн. 76 коп., скасувавши ріщенняі цій частині та постановити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 9191 долар США 49 центів, що згідно з офіційним курсом НБУ на 31.10.2017 року складає 246 515 грн. 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_5 9191 долар США 49 центів, що становить згідно з офіційним курсом НБУ на 31.10.2017 року складає 246 515 грн. 76 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати залишити за стороною, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

ОСОБА_8

Повний текст постанови виготовлений 28 травня 2018 року.