Постанова

Іменем України

11 червня 2018 року

м. Київ

справа № 693/1230/16-ц

провадження № 61-6842св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року

у складі судді Шимчика Р. В. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області

від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності на житловий будинок.

Позовна заява мотивована тим, що у березні 2014 року до нього звернувся ОСОБА_9 з пропозицією придбати у нього житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, отриманий ним у спадщину від своїх батьків. Зазначав, що на вказаний будинок були відсутні правовстановлюючі документи, тому він допомагав ОСОБА_9 в оформленні відповідних документів на нього.

Після отримання правовстановлюючих документів на будинок він звернувся до ОСОБА_9 з метою обговорення ціни на вищевказаний будинок, у результаті чого ціна склала 35 тис. грн. Оскільки він не мав всієї суми для сплати вартості будинку, вони домовилися зустрітися через деякий час.

Внаслідок того, що ОСОБА_9 тривалий час знаходився у зоні антитерористичної операції, сторони зустрілися тільки у грудні 2014 року, коли останній приїхав у відпустку.

При зустрічі він передав ОСОБА_9 25 тис. грн як часткову оплату вартості будинку, який в свою чергу передав йому всі правовстановлюючі документи на будинок, а саме: технічний паспорт, рішення суду та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та ключі від будинку. Також ОСОБА_9 написав і передав йому розписку про отримання ним грошових коштів у розмірі 25 тис. грн у присутності свідків, яку було посвідчено у Вороненській сільській раді Жашківського району Черкаської області.

У зв'язку із тим, що він повністю не розрахувався за будинок, договір купівлі-продажу нотаріально не був оформлений. Однак вони домовились, що після здійснення повної оплати договір буде оформлено належним чином. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер, не оформивши належним чином його право на житловий будинок, за який отримав частину обумовлених коштів. Право на вищевказаний будинок заявив син ОСОБА_9 - ОСОБА_7

Ураховуючи викладене, просив суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, що належав ОСОБА_9, укладеним, визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по

АДРЕСА_1.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 14 вересня

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що визнання правочину дійсним щодо нерухомого майна суперечить вимогам чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки такий правочин мав би бути обов'язково укладений у письмовій формі, посвідчений нотаріально та зареєстрований у державному реєстрі. Однак ОСОБА_4 не надав суду належних письмових доказів. Розписка, надана позивачем, не може бути визнана договором купівлі-продажу, оскільки не була нотаріально посвідчена, а є лише письмовим доказом виникнення боргових зобов'язань. Внаслідок того, що про укладення договору купівлю-продаж житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 домовились в усній формі й не відбулось його виконання, тому такий договір не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін й не може бути визнаний дійсним з підстав, передбачених статтею 220 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Крім того, розписка, надана

ОСОБА_4 не може бути визнана договором купівлі-продажу, оскільки не була нотаріально посвідчена, а є лише письмовим доказом виникнення грошових зобов'язань. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 не в нотаріальній формі, тому такий договір не є укладеним й не створює прав та обов'язків для сторін, у зв'язку із чим не може бути визнаний дійсним.

У касаційнійскарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про визнання за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по

АДРЕСА_1.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи. Посилався на те, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухвалені судових рішень у справі не врахували того, що якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Частиною 2 статті 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди дійшли вірного висновку про те, що між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1, а були лише наміри вчинити такий правочин. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів, а розписка, яка міститься у матеріалах справи є лише письмовим доказом виникнення боргових зобов'язань.

Посилання касаційної скарги на те, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати такий договір дійсним, є безпідставними, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, у зв'язку із чим не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-162цс12.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 14 вересня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 листопада

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В.Синельников