Справа № 149/202/18
Провадження №2/149/260/18
Номер рядка звіту 29
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.06.2018 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

з участю секретаря Лукіянчук Д.А.,

позивача ОСОБА_1, представника адвоката ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмільницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями державної виконавчої служби,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до Держави Україна в особі Хмільницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями державної виконавчої служби.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що рішенням апеляційного суду Вінницької області у справі від 3 серпня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_1, та зобов'язано ОСОБА_7, розібрати та засипати вигрібну яму, яка знаходиться на її присадибній ділянці за адресою: м. Хмільник, вул. Нахімова, 4 та розташована на відстані 3 метрів від частини його житлового будинку, не допустивши зливу в неї нечистот.

На виконання даного рішення видано виконавчий лист від 01.09.2015 року. 03.09.2015 року державним виконавцем Хмільницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_8 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Протягом строку передбаченого Законом України "Про виконавче провадження" боржник добровільно не виконала рішення суду.

В процесі примусового виконання рішення суду, також не було виконане рішення суду, згідно постанов державного виконавця, двічі накладено штраф на ОСОБА_7О, постановою від 21.09.2015 року та 29.09.2015 року, та 30.09.2015 року направлено подання до правоохоронних органів, щодо притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду.

Разом з тим державний виконавець помилково вважаючи, що вжив усіх передбачених законодавством заходів для виконання рішення суду, 01.10.2015 року керуючись Законом України "Про виконавче провадження" виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, так як встановив, що боржник відмовився виконати рішення суду.

В подальшому державним виконавцем неодноразово виносились постанови про закриття виконавчого провадження, при цьому не було вжито жодних заходів передбачених Законом України "Про виконавче провадження" спрямованих на виконання рішення суду, та реалізації обовязків покладених на виконавчу службу і на державного виконавця, як наслідок всі винесені державним виконавцем постанови були скасовані як судом першої інстанції так і апеляційним судом Вінницької області. Бездіяльність державних виконавців призвела до невиконання рішення в примусовому порядку, чим завдано моральної шкоди позивачу, яка полягає у душевних переживаннях спричинених порушенням його прав та необхідністю їх захисту, постійними судовими процесами, які були необхідні з метою недопущення порушення його законних інтересів, порушенням соціальних звязків та звичного способу життя. Крім того, оскільки позивач є людиною похилого віку, а тривале невиконання рішення суду змушує його переживати за завдання шкоди його власності, яке було захищене в судовому порядку, однак протягом двох років не знайшло дійсної реалізації. Таким чином позивач вважає, що враховуючи системність та тривалість порушень його прав бездіяльністю державного виконавця, йому завдана моральна шкода у розмірі 108324 гривень, який визначений позивачем згідно методики професора ОСОБА_9

23.02.2018 року від Хмільницького міськрайонного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції надійшло заперечення на позов, згідно якого в задоволені позову ОСОБА_1 просили відмовити, оскільки державним виконавцем в повному обсязі та в межах Закону України "Про виконавче провадженн"» виконаний обовязок щодо примусового виконання рішення суду.

02.03.2018 року від Державної казначейської служби України надійшло заперечення на позов, згідно якого в задоволені позову ОСОБА_1 просили відмовити, зазначили що подаючи відповідний позов позивач не надав будь-яких переконливих доказів, які б вказували на те, що внаслідок неправомірних дій державних виконавців йому завдана моральна шкода і він дійсно зазнав душевних страждань і яким чином порушились його соціальні звязки та звичний спосіб життя. Також позивач не надає переконливих доказів завдання шкоди його майну, внаслідок заподіяння якої він зазнав сильних душевних страждань, погіршення стану здоровя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, у задоволенні позову просили відмовити з підстав наведених у письмових відзивах та запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області у справі № 149/467/15-ц 03.08.2015 року частково задоволено позов ОСОБА_1, та зобов'язано ОСОБА_7, розібрати та засипати вигрібну яму, яка знаходиться на її присадибній ділянці за адресою: м. Хмільник, вул. Нахімова, 4 та розташована на відстані 3 метрів від частини його житлового будинку, не допустивши зливу в неї нечистот (а.с.8-10).

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 26.10.2016 року скасовано постанову державного виконавця Задорожнюка О.П. від 01.10.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 48616030 з виконання виконавчого листа № 149/467/15-ц, оскільки вказана постанова не містить належної мотивації для закінчення виконавчого провадження (а.с.14-15).

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 14.03.2017 року скасовано постанову державного виконавця Задорожнюка О.П. від 10.02.2017 року про закінчення виконавчого провадження № 48616030 з виконання виконавчого листа № 149/467/15-ц. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що державним виконавцем не проведено жодних, передбачених Законом № 1404-VIII виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду, а постанова державного виконавця ВДВС Хмільницького МРУЮ ОСОБА_8 містить лише формальне посилання на п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону № 1404-VIII (а.с.19-20).

03.10.2017 року державний виконавець Задорожнюк О.П., виніс постанову про закінчення примусового виконання виконавчого листа № 149/467/15-ц від 01.09.2015 року (а.с. 25).

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 10.11.2017 року визнано дії державного виконавця Задорожнюка О.П. щодо закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 149/467/15-ц від 01.09.2015 року, неправомірними, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 48616030 з виконання виконавчого листа № 149/467/15-ц від 03.10.2017 року, оскільки судом встановлене фактичне невиконання судового рішення, а також встановлено, що державним виконавцем в межах наданих йому повноважень Законом України "Про виконавче провадження" не вчинені всі дії та прийняті заходи для виконання судового рішення (а.с.26-27).

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 28.12.2017 року, ухвала Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.11.2017 року, залишена без змін (а.с. 28-30).

Судом під час судового розгляду встановлено, що на час звернення позивача до суду та на день ухвалення судового рішення у справі, судове рішення у справі № 149/467/15-ц у примусовому порядку не виконане, і його невиконання безпосередньо викликано незаконними діями та бездіяльністю державних виконавців Хмільницького міськрайонного відділу ДВС.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За ст. 18 вказаного Закону виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Невід'ємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захисту прав на мирне володіння майном є забезпечення державою примусового виконання судового рішення в розумний строк.

За п. 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Антонюк проти України" від 11.12.2008 року, відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

За ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади чи його посадовою або службовою особою при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів чи осіб.

За ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (ст. 1167 ЦК України).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органу місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається із змісту п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позові позивачем зазначено, що завдана йому моральна шкода полягає у моральних стражданнях та переживаннях у зв'язку з порушенням його прав на захист Державою, через що він був змушений багато разів звертатися із заявами та скаргами на бездіяльність державного виконавця, що вимагало від позивача додаткових зусиль, витрат і часу, необхідності у похилому віці відстоювати в судах у зв'язку з бездіяльністю органу, на який покладено обов'язок примусово виконати судове рішення.

Протиправність дій державних виконавців відділу Хмільницькогоміськрайонного відділу ДВС встановлена судовоми рішеннями Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.10.2016 року, 14.03.2017 року, 10.11.2017 року і відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи.

Крім цього, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Тобто, обов'язок спростування вини покладається на заподіювача шкоди.

Згідно з рекомендаціями Верховного Суду України, викладеними у пп. 3,9 вищезазначеної постанови Пленуму, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Задовольнити вимоги позивача про стягнення 108324 гривень на відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, суд не знаходить за можливе, оскільки така сума є значно завищеною та не відповідає глибині моральних страждань позивача, значності тих додаткових зусиль позивача, що були направлені на відновлення порушеного права.

Тому суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи тривалий характер не виконання судового рішення державними виконавцями Хмільницького міськрайонного відділу ДВС, характер негативних наслідків, матеріальні та особистісні обмеження, певне порушення звичайного способу життя і соціальних зв'язків позивача, прийшов до висновку, що присудження та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 30000 гривень, в певній мірі компенсує позивачу ОСОБА_1 перенесені моральні страждання та душевний біль, заподіяні йому незаконними діями та бездіяльністю службових осіб Хмільницького міськрайнного відділу ДВС.

При розгляді справи за позовом про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України суд бере до уваги, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави через органи Державного казначейства.

Оскільки, позивач та відповідач на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 та ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" відповідно звільнені від сплати судового збору, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-12,76-81,133-142,258,259,263-268,353,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану незаконними діями щодо невиконання рішення суду, що набрало законної сили, в розмірі 30000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати у справі по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вергелес В.О.