У Х В А Л А

2 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 405/6504/15

Провадження № 14-303 зц 18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі :

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула заяву ОСОБА_3 (далі також - позивач) про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2018 року у справі за позовом позивача до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Кіровоградської міської ради, Комунального підприємства «Правник», третя особа - Обласне комунальне підприємство «Кіровоградське обласне об'єднане Бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування правовстановлюючих документів на житло, визнання права користування житлом, зобов'язання виділити недодану житлову площу, та

в с т а н о в и л а:

у серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Мотивував тим, що на підставі розпорядження керівника органу приватизації Кіровоградської міської ради від 13 лютого 2009 року № 48219 видане свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира), власниками якої в рівних частках є ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Вказував, що останні під час подання заяви про передання в приватну власність квартири не заявили, що позивач тимчасово відсутній та має право на приватизацію своєї частини квартири, оскільки на час її приватизації він перебував в місцях позбавлення волі (з 28 лютого 1994 року по 28 лютого 2009 року). У вказаній квартирі, як зазначив позивач, він проживав також до взяття його під варту, а саме з 20 січня 1990 року по 28 лютого 1994 року.

5 липня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда ухвалив рішення, яким частково задовольнив позов: визнав недійсним розпорядження керівника органу приватизації Кіровоградської міської ради від 13 лютого 2009 року за № 48219; визнав недійсним свідоцтво про право власності на житло від 13 лютого 2009 року, видане Кіровоградською міською радою; визнав за позивачем право користування квартирою; скасував державну реєстрацію права власності на квартиру від 25 травня 2009 року (реєстраційний номер 26545264; номер витягу 22272796) за ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_7; в іншій частині позову відмовив.

4 жовтня 2016 року Апеляційний суд Кіровоградської області ухвалив рішення, яким скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

23 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову, якою рішення апеляційного суду залишив без змін.

Постанова мотивована тим, що апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які мали бути застосовані, й ухвалив законне та обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.

22 червня 2018 року позивач подав до Великої Палати Верховного Суду заяву про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2018 року. Просить скасувати цю постанову та рішення суду апеляційної інстанції.

Мотивує тим, що зазначена постанова не відповідає висновкам про застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2011 року у справі № 21-50а11 та від 30 січня 2013 року у справі № 6-125цс12.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року (далі - Закон України № 2147-VІІІ), яким ЦПК України викладений у новій редакції.

Відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. А згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту набрання чинності ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Верховним Судом судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року.

Із заявою про перегляд постанови від 23 квітня 2018 року позивач звернувся до Верховного Суду 22 червня 2018 року, що підтверджує відбиток штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла ця заява. Тобто, позивач подав останню після набрання чинності ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII.

З огляду на вказане у Великої Палати Верховного Суду відсутні повноваження для розгляду зазначеної заяви позивача, а тому в її прийнятті необхідно відмовити і з доданими до неї матеріалами повернути заявнику.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04,§ 24).

Відтак, Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, для розгляду заяви позивача про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2018 року.

Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду заяви ОСОБА_3 про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Кіровоградської міської ради, Комунального підприємства «Правник», третя особа: Обласне комунальне підприємство «Кіровоградське обласне об'єднане Бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування правовстановлюючих документів на житло, визнання права користування житлом, зобов'язання виділити недодану житлову площу.

2. Заяву ОСОБА_3 про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2018 року та додані до неї матеріали повернути заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкН. П. Лященко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. М. Ситнік
О. Р. КібенкоО. С. Ткачук
В. С. КнязєвВ. Ю. Уркевич
Л. М. ЛобойкоО. Г. Яновська