Справа № 461/4331/17 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/459/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Львівської області цивільну справуза апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2017 року в якому ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року виправлено описку у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулися до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просять присудити з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 утримання (аліменти) в розмірі дві тисячі гривень щомісячно до припинення навчання, присудити з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 утримання (аліменти) в розмірі дві тисячі гривень щомісячно до досягнення повноліття, присудити з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 утримання (аліменти) в розмірі одна тисяча гривень щомісячно до моменту одужання, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 дванадцять тисяч гривень утримання (аліментів) за минулий час - один рік, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 утримання (аліменти) в розмірі 144 000 (сто сорок чотири тисячі) гривень за минулий час - три роки.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 02 серпня 1996 року одружились ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому 02.08.1996 року видано Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1. Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 червня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. Впродовж останніх років відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не бере, проживає окремо від сім'ї, ігнорує прохання дітей та ОСОБА_3 щодо надання хоча б мінімальних коштів для допомоги у придбанні підручників, їжі, одягу, взуття, лікарських засобів та інших речей першої необхідності. Старший син відповідача ОСОБА_4 навчається у Львівському торговельно-економічному університеті, напрям підготовки «Правознавство», денна, платна форма навчання, стипендії не отримує, закінчить навчання у червні 2018 року. На оплату навчання витрачається значна сума коштів. ОСОБА_3 отримує мінімальну заробітну плату, якої недостатньо для утримання двох дітей. У зв'язку з цим вона змушена постійно з 2012 року брати грошові кошти в кредити у таких банках як: AT «Дельта Банк», ПАТ «Альфа Банк», ПАТ «Креді Агріколь Банк». Постійна необхідність у залученні кредитних коштів виникає також у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 потребує медичного обстеження та нагляду, оскільки її стан здоров'я незадовільний. Попри наявності таких серйозних захворювань, які вимагають нагального медичного лікування ОСОБА_3 змушена працювати бібліотекарем у Львівській обласній універсальній науковій бібліотеці, оскільки у зв'язку з вихованням дітей, веденням домашнього господарства, наявністю серйозних захворювань не мала можливості зайняти відповідну посаду, де заробітна плата могла би бути значно вищою, ніж та, яку вона отримує зараз на посаді бібліотекаря лише задля того, щоб хоча б якось забезпечувати своїх дітей. Такі обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача до моменту, коли її стан здоров'я не покращиться. Крім цього, утримання потребує також найменший син відповідача, оскільки ходить до школи і не хоче відрізнятися від своїх ровесників через нестачу коштів на нові книги, речі, сучасні новинки техніки, адже він перебуває в підлітковому віці і формується як особистість. Відповідач не бажає надати своєму сину матеріальної допомоги. Позивачі стверджують, що відповідач має достатньо високі доходи і має змогу забезпечувати себе й іншу жінку, їздити на відпочинок, ні в чому собі не відмовляти, в той час, коли його сім'я потребує допомоги.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2017 року, в якому ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року виправлено описку, позовні вимоги - задоволено частково.

Ухвалено:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно починаючи з 22.06.2017 року до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23-річного віку.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітню дитину, ОСОБА_5 в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 22.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно починаючи з 22.06.2017 року до моменту одужання, але не більше ніж до 22.06.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 аліменти за минулий час (три роки) в розмірі 144 000 гривень.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року виправлено описку в тексті рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2017. Абзац п'ятий резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 аліменти за минулий час (три роки) в розмірі 144 000 гривень.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2017 року, в якому ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року виправлено описку, оскаржив відповідач ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що протягом декількох років він не проживає зі своєю колишньою дружиною. Незважаючи на це він періодично за допомогою банківських переказів надсилає їй кошти на утримання спільних дітей, бере участь у їх вихованні та утриманні, що підтверджується копіями банківських квитанцій, які долучено до матеріалів справи. Вважає, що не ухиляється від обов'язку утримувати дітей та регулярно їх підтримує, в тому числі фінансово. Також на думку апелянта, стягуючи аліменти за минулий час, судом невірно застосовано приписи ст. 191 СК України. Що ж стосується стягнення аліментів на утримання дружини, зазначає, що із змісту оскаржуваного рішення йому не зрозуміло про які хвороби дружини йде мова, оскільки йому невідомо щоб дружина страждала серйозними чи хронічними хворобами. Про непрацездатність дружини він чує вперше. З матеріалів справи не вбачається наявність у неї інвалідності та вона не є особою пенсійного віку. В нього немає змоги сплачувати аліменти на її утримання. Наголошує на тому, що не заперечую щодо сплати аліментів на утримання дітей, однак, звертає увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в нього народився син - ОСОБА_10 Він та його мати ОСОБА_11 перебувають на утриманні апелянта. Крім того, на утриманні апелянта перебуває його непрацездатна мати ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Просить заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2017 року, в якому ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року виправлено описку, скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5 1000 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму до досягнення ним повноліття; стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_4 1000 грн. 00 коп. щомісчно, але не менше 50% прожиткового мінімуму до припинення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває міський суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За приписами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За таких обставин апеляційний розгляд справи відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами і судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст.1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набраннячинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог дотримався частково.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Під час перебування у шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилося двоє дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8, 9).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 червня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 10).

Як вбачається із довідки, виданої Львівським торговельно-економічним університетом № 1116 від 10.05.2017 року, ОСОБА_4 є студентом 3 курсу напряму підготовки «Правознавство» (денної форми навчання) юридичного факультету Львівського торговельно-економічного університету. Платна форма навчання. Стипендії не отримує. Закінчує навчання у червні 2018 року (а.с. 12).

Згідно наданих квитанцій ОСОБА_3 здійснює оплату навчання сина ОСОБА_4. (а.с.13).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається із довідки, виданої ПАТ «Вентиляційні системи» №416 від 08.12.2011 року, ОСОБА_2 працює в ПрАТ «Вентиляційні системи», керівником проекту ПКБ з 12.05.2009 року (Наказ №360-п від 12.05.2009 року) по теперішній час. З огляду на викладене, враховуючи матеріальний стан платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до припинення ним навчання у Львівському торгівельно - економічному університеті, а також на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1000,00 гривень щомісячно до моменту її одужання, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 страждає на важкі хвороби, які вимагають нагального медичного лікування (а.с.14, 15, 16). Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (в інтересах ОСОБА_5) аліментів за минулий час - три роки в розмірі 144 000, 00 грн. (сто сорок чотири тисячі грн. 00 коп.), суд першої інстанції прийшов до висновку, що така вимога також підлягає до задоволення. Разом з тим, на думку суду, не підлягає задоволенню вимога позивача ОСОБА_3 про стягнення з відповідача аліментів за минулий рік у сумі 12 000,00 грн., оскільки така вимога не ґрунтується на положеннях Сімейного кодексу України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується лише частково.

Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1ст. 184 СК України).

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості, той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Приписами ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Враховуючи засади цивільного судочинства, а саме справедливість та добросовісність, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, не відповідає цим вимогам.

Виходячи з положень ст. 180 СК України, та вимог ст. 182 СК України, ст. 199 СК України, враховуючи те, що відповідач частково надає допомогу дружині на утримання дітей, те, що в нього на утриманні знаходиться малолітній син, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, колегія суддів приходить до переконання, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей є розмір аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_5 у сумі 1000,00 грн. щомісячно, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у сумі 1000,00 грн. щомісячно, що відповідає інтересам дітей і не порушує прав відповідача, а тому рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні.

В той же час, колегія суддів не погоджується і з висновком суду першої інстанції в частинні стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на обох дітей за минулий час - три роки. Особа може звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів протягом усього терміну існування права на аліменти, незалежно від того, скільки часу минуло з моменту його виникнення. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За минулий час аліменти можуть бути присуджені тільки за певних умов, а сааме, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати (ч. 2 ст. 191 СК України). Таким чином, позивач має довести, що мали місце дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині або непрацездатній особі та свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів.

Такі докази позивачем суду першої інстанції не надані, в матеріалах справи відсутні, а відтак, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення цієї позовної вимоги.

Також колегія суддів не погоджується і з висновком суду першої інстанції в частинні стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на її утримання в розмірі 1000, 00 грн. щомісячно починаючи з 22.06.2017 року до моменту одужання, але не більше ніж до 22.06.2020 року.

Згідно ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до положень ч. ч. 2 - 4 ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується ст. 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Виходячи з аналізу наведених норм матеріального права, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17.

Докази, що позивачка є непрацездатною в матеріалах справи відсутні.

З наданої позивачкою довідки про доходи вбачається, що загальна сума її доходу за період з 01.08.2016 року по 31.01.2017 року становить 15427 грн. 03 копійки.

Виходячи із встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачку не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується, тому в силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України справа в цій частині не переглядається, а законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення частково порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду в частині визначення розміру аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_5 та на повнолітню дитину ОСОБА_4 в розмірі по 2000,00 гривень щомісячно на кожного, слід змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів з 2000 грн. 00 коп. до 1000 грн. 00 коп. щомісячно на кожного.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2017 року, в якому ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року виправлено описку, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на її утримання в розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно починаючи з 22.06.2017 року до моменту одужання, але не більше ніж до 22.06.2020 року та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 аліментів за минулий час (три роки) в розмірі 144 000,00 грн., слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 15 червня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегіясуддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2017 року, в якому ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року виправлено описку, змінити в частині визначення розміру аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_5 та на повнолітню дитину ОСОБА_4 в розмірі по 2000 грн. 00 коп. щомісячно нак кожного, зменшивши розмір стягуваних аліментів з 2000 грн. 00 коп. (дві тисячі грн. 00 коп.) щомісячно на кожного до 1000 грн. 00 коп. (одна тисяча грн. 00 коп.) щомісячно на кожного.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 жовтня 2017 року, в якому ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2017 року виправлено описку, в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 22.06.2017 року до моменту одужання, але не більше ніж до 22.06.2020 року та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 аліментів за минулий час (три роки) в розмірі 144 000,00 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Головуюча: Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.