справа № 179/210/18
провадження № 2/179/319/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року смт. Магдалинівка Магдалинівського району

Дніпропетровської області

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Бондар О.В.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільний позов ОСОБА_1 до Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із цивільним позовом, в якому просила визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Жданівка вул. Кооперативна, 24 Магдалинівського району Дніпропетровської області, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

У 1985 році позивачка, як молодий спеціаліст, отримала для проживання житловий будинок за адресою: с. Жданівка вул. Кооперативна, 24 Магдалинівського району Дніпропетровської області, в якому зареєстрована та проживає до теперішнього часу, разом зі своєю родиною.

На протязі всього часу проживання позивачка дбала про будинок, за власні кошти робила ремонт, збудувала кухню та господарські споруди.

Згідно частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває на нього право власності.

Позивачка неодноразово зверталася до правління колгоспу «Гігант» з метою отримання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок, на що отримала відмову.

Позивачка звернулася до архівного відділу Магдалинівської РДА, та отримала відповідь, що інформація щодо передачу їй житлового будинку відсутня.

Відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає позивачці оформити право власності на вказаний будинок, в звязку з чим вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на будинок.

У підготовчому судовому засіданні до матеріалів справи були залучені письмові докази, вирішене питання про виклик та допит заявлених свідків.

В судове засідання зявилася позивачка, представник позивачки ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свій позов підтримала, пояснила суду, що у 1985 році вона закінчила педагогічний інститут і за розподілом була направлена до Дніпропетровської області. В направленні на розподіл зазначалося: «з наданням квартири». Разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_4 також вчителем, вона розприділилася до Магдалинівського району, почали працювати в школі в с. Жданівка та два роки вони з сімєю жили просто у школі.

У 1987 році колгосп «Гігант» надав їм для проживання новозбудований будинок, розташований за адресою: с. Жданівка вул. Кооперативна, 24 в якому позивачка разом із сімєю, чоловіком та дітьми, проживала у подальшому і проживає зараз.

Позивачка неодноразово зверталася до правління колгоспу з проханням викупити будинок, але колгосп не давав своєї згоди на це, мотивуючи відмову тим, що вона та її чоловік не члени колгоспу, отже, не мають права отримати колгоспний будинок в свою власність.

Коли колгосп «Гігант» розділився на 2 господарюючих субєкта КДСП «Ниву» та КДСП «Степовик», її викликав голова колгоспу «Нива» і запропонував покинути будинок, оскільки Крамарська школа, в якій на той час працювала позивачка, знаходилася в с. Крамарка, в якому займався господарською діяльністю колгосп «Степовик», хоча при цьому с. Крамарка також входить до складу Жданівської сільської ради.

Щоб залишитися проживати у цьому будинку з сімєю, чоловік позивачки пішов у 1997 році працювати в КДСП «Нива», в будівельну бригаду і працював, аж поки директор школи в с. Оленівка не звернувся до районної адміністрації і чоловік позивачки перейшов став працювати до Оленівській школі за спеціальністю.

Колгосп «За мир», розташований в с. Оленівка, надав листа до КДСП «Нива» взаємозаліком оформити житло, однак згоди на це не отримав.

Після ліквідації КДСП «Нива» позивачка зверталася до Жданівської сільської ради з проханням взяти будинок на баланс, але житло досі не знаходиться на балансі у сільської ради.

Представник позивачки, ОСОБА_2 позов підтримала, просила суд його задовольнити з підстав набувальної давності, мотивуючи свою правову позицію тим, що позивачка проживає у зазначеному будинку тривалий час, весь цей час дбає за будинком, робить ремонт, сплачує постійно комунальні послуги, отже, постійно, добросовісно та безперервно володіє цим нерухомим майном. Майно ні чиїй власності не перебуває, інших майнових прав жодна особа на нього не заявляла.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечив у повному обсязі, пояснив свою позицію тим, що позивачка та її чоловік не були членами колгоспу «Гігант», тому не могли претендувати на приватизацію цього житла. Також пояснив. що всі особи, якім були надані будинки для проживання на схожих умовах, на початку 90-х років викупили ці будинки, сплативши за них повну вартість, а позивачка ухилилася від сплати і захотіла отримати житло у власність безоплатно.

Пояснив, що дійсно у 1991 році колгосп «Гігант» розділився на 2 господарюючих субєкти КДСП «Нива» та КДСП «Степовик». При цьому колгосп «Нива» прийняв рішення, що будинки треба поставити на викуп, порядку 30 будинків були викуплені особами, які отримали їх від колгоспу «Гігант» для проживання та проживали в них. Зауважив, що таке право надавалося тільки членам колгоспу, а позивачка та її чоловік взагалі не мають права на викуп, бо не були членами колгоспу.

Також підтвердив, що у 2011 році позивачка дійсно зверталася до Жданіівської сільської ради із заявою про визнання права власності на будинок за нею та отримала відмову.

ОСОБА_3 підтвердив, що будинок, в якому проживає позивачка за адресою: с. Жданівка, вул. Кооперативна, 24, не був прийнятий на баланс Жданівською сільською радою, оскільки КДСП «Нива» при ліквідації не склала відповідний акт приймання-

передачі та не передала своє майно, зокрема, зазначений будинок, на баланс сільської ради.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав суду, що, у 80-ті роки минулого століття колгоспи будували дуже багато житла, з метою залучення працівників трактористів, доярок, животноводів. Згідно Статуту колгоспу тільки загальні збори колгоспу вирішували питання щодо користування будинками, як основними колгоспними засобами, кого в них заселити. Під час ліквідації колгоспів це майно повинно було передаватися на баланс іншому підприємству (правонаступнику) або сільській раді, але чи передавалося це майно, чи ні свідку невідомо.

Коли він у 2000-х роках працював головою Магдалинівскої районної ради, до нього приходили подружжя ОСОБА_4, які просили посприяти їм в оформленні документів на їх житло. Свідок ОСОБА_5 їм пояснив, що районна рада не може жодним чином цьому сприяти, бо це не в її компетенції, а в компетенції підприємств, які ліквідувалися та Жданівської сільської ради.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що з 1968 року працювала бухгалтером в колгоспі «Гігант». У 80- роках минулого століття почалося будівництво будинків для проживання у них молодих спеціалістів, які залучалися до колгоспу. Користувачі цих будинків сплачували квартирну плату поквартально, рішень про безоплатне отримання будинків колгосп нікому не надавав. Будинок за адресою: с. Жданівка, вул.. Кооперативна, 24 знаходився на балансі колгоспу «Гігант», а потім колгоспу «Нива», але чи збереглися якісь документи колгоспу в архіві вона не знає. Не заперечувала, що даний будинок був наданий для проживання позивачці колгоспом «Гігант» наприкінці 80х років. Вважає, що позивачка не зверталася до правління колгоспу «Нива» з проханням щодо викупу будинку, оскільки не хотіла платити гроші.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що в 90-х роках був директором Оленівської школи, де працював чоловік позивачки. Памятає, як їм було надано житло колгоспом «Гігант», коли вони, як молоді спеціалісти (вчителі) приїхали до району. Згідно діючого на той час ще радянського закону «Про освіту» молоді спеціалісти мали право на безоплатне житло. У районо свого житлового фонду не було, таке житло мали тільки колгоспи, тому і звернулися з проханням поселити вчителів у колгоспний будинок.

Свідок також пояснив. що у 1997 році ОСОБА_4 перестав працювати у школі, став працювати в КДСП «Нива», на некваліфікованій, важкій фізично роботі, щоб отримати право на викуп житла. ОСОБА_7 сприяв тому, щоб ОСОБА_4 перейшов робити до Оленівської школи, оскільки він був вчителем математики та фізики, тобто, цінним спеціалістом.

Також повідомив, що інші колгоспи «За мир» «Рассвет» надавали людям будинки безоплатно, чому так не поступив КДСП «Нива» йому невідомо.

Свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що у 80-х роках закінчив педінститут, на 2 роки раніше, ніж дружина, пішов в армію, відслужив, після чого повернувся і разом з дружиною отримали направлення на працю вчителями у с. Жданівка Магдалинівського району.

Спочатку працював у Магдалинівському ПТУ № 88, 2 роки, разом з дітьми, вони проживали у приміщенні Жданівської школи.

Десь у 1987-88 роках їм надали будинок, точніше, пусту коробку, за адресою вул. Кооперативна, 24 с. Жданівка, яку вони почали добудовувати, робили ремонт та обживали.

У 1991 році вони з дружиною (позивачкою) перший раз подали заяву про викуп будинку до колгоспу «Гігант», але рішення не було прийняте.

У 1997 році, коли вже існував КДСП «Нива» голова колгоспу Саакян запропонував йому або перейти працювати у колгосп або виселитися з будинку, як не члену колгоспу. Тоді ОСОБА_4 пішов працювати у колгосп, в будівельну бригаду.

У 1998 році директор Оленівської школи ОСОБА_7 запропонував йому перейти працювати в Оленівську школу, свідок пояснив йому, що втратить право проживання в будинку разом із сімєю, якщо не буде працювати у колгоспі. За сприяння ОСОБА_7 від позивачки перестали постійно вимагати покинути будинок.

В Оленівській школі свідок пропрацював до 2014 року. Колгосп «За мир», розташований в с. Оленівка пропонував КДСП «Нива» взаємозаліком заплатити за будинок, в якому проживає позивачка, але КДСП «Нива» відмовилася. Коли КДСП «Нива» було ліквідоване, вони звернулися до Жданівської сільської ради з проханням взяти будинок на баланс, але позивачці було відмовлено.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини та випливаючі з них правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка з 1985 року приїхала працювати до с. Жданівка вчителем, що підтверджується витягом з наказу по Магдалинівському райвно № 29-к, п. 8 від 12.08.1985 року «Про призначення ОСОБА_1В.» якого, «ОСОБА_1, яка закінчила Івано-Франківський педагогічний інститут в 1985 році, призначити на посаду вчителя математики Жданівської середньої школи з 15 серпня 1985 року» (копія, а. с. 76).

У 1987 році позивачка отримала від колгоспу «Гігант» у користування будинок за адресою: с. Жданівка вул. Кооперативна, 24 Магдалинівського району, в якому постійно і безперервно проживає з цього періоду по теперішній час. Цей факт встановлений згідно пояснень позивачки, свідків, також його не заперечував представник відповідача.

Згідно довідки Жданівської сільської ради від 21.02.2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно запису домової книги № 10 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.08.1985 року по даний час. Згідно запису господарської книги № 2 дана особа проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 22, витяги з домових книг а. с. 66-71).

24.03.2011 року позивачка склала на будинок № 24 по вул. Кооперативна, в с. Жданівка Магдалинівського району Дніпропетровської області технічний паспорт (а. с. 5).

З метою оформлення правовстановлюючих документів на будинок, позивачка надала письмовий запит до архіву, та отримала відповідь від Магдалинівської РДА, що у протоколах загальних зборів, в протоколах засідань правління колгоспу «Гігант» Магдалинівського району інформація про виділення житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в колгоспі «Гігант» за 1985-1989 роки не значиться (копія, вих. № 45-170/0/304-18 від 25.01.2018 року, а. с. 7).

Рішенням сесії Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 08 квітня 2011 року № 46/УР ОСОБА_1 відмовлено в оформленні права приватної власності на житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані в с. Жданівка вул. Кооперативна, 24 Магдалинівського району Дніпропетровської області у звязку з відсутністю правоустановчих документів (копія рішення, а. с. 9).

Рішенням виконавчого комітету Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 27.01.2012 року № 5 ОСОБА_1 відмовлено у наданні згоди на визнання права власності на житловий будинок, розташований в с. Жданівка, вул. Кооперативна, 24 у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду (а. с. 10).

Відсутність зареєстрованого за будь-якою особою права власності на будинок за адресою: вул. Кооперативна, 24 с. Жданівка Магдалинівського району станом на 2011 рік підтверджується довідкою КП «Магдалинівське БТІ», згідно якої домоволодіння за адресою с. Жданівка вул. Кооперативна, 24 Магдалинівського району Дніпропетровської

області по обліку БТІ та бази даних державної реєстрації право власності на нерухоме майно не значиться (копія листа від 21.12.2011 р., а. с. 11).

Інформація аналогічного змісту надана в інформаційній довідці КП «Магдалинівське бюро технічної інвентаризації» від 22.05.2018 року (копія, а с. 80).

Факт звернення члена сімї позивачки до керівництва колгоспу «Гігант» підтверджується архівним витягом від 12.06.2001р. № 87, згідно якого на засідання правління колгоспу «Гігант» 22.11.1991 року розглядалася заява ОСОБА_4 про оплату будинку, в якому він живе та правління ухвалило рекомендувати загальним зборам (копія, а. с. 12 зворот).

Суд встановив, що у подальшому ОСОБА_4 звернувся з цим питанням до КДСП «Нива», який став правонаступником колгоспу «Гігант».

Факт звернення до КДСП «Нива» сімї позивачки з метою приватизації будинку підтверджується наявними архівними витягами, наданими архівним відділом Магдалинівського РДА (а. с. 12-13).

Згідно архівного витягу від 12.06.2001р. № 89 протоколом 9 засідання правління КДСП «Нива» від 19.07.1997р. була розглянута заява ОСОБА_4 про прийом на роботу. Вирішили: так як ОСОБА_4 проживає в колгоспному будинку, роботу йому надати в строй бригаді, при умові, якщо він 10 років пропрацює в колгоспі і почне виплачувати за колгоспний дім на протязі 10 років (а. с. 13, зворот).

Згідно архівного витягу № 90 від 12.06.2001 року, протоколом № 12 засідання правління КДСП «Нива» від 21 жовтня 1997 року, розглянувши заяву ОСОБА_4 про приватизацію житлового будинку, в якому проживає, вирішили: три роки відпрацювати на фермі, а потім приватизувати (а. с. 13).

Згідно архівного витягу від 12.06.2001р. № 88, засідання правління колгоспу «Нива» 08 квітня 1998 року прийняло рішення відмовити ОСОБА_4 у наданні можливості приватизувати житловий будинок шляхом взаємозаліку між КДСП «Нива» та КДСП «За мир» (копія, а. с. 12).

Таким чином, суд встановив, що позивачка, її чоловік дійсно зверталися до колгоспу «Гігант» та КДСП «Нива» з питаннями щодо приватизації та викупу будинку, в якому проживають. Але це питання вирішене не було.

У 2003 році КДСП «Нива» був ліквідований, будинок, який знаходився на його балансі і який знаходиться за адресою: вул. Кооперативна, 24 с. Жданівка не був переданий на баланс Жданівської сільської ради, що підтвердив в судовому засіданні голова ради, ОСОБА_3 Правонаступників у КДСП «Нива» немає.

Суд встановив, що в теперішній час відсутні будь-які докази того, що будинок за адресою: вул. Кооперативна, 24 с. Жданівка знаходиться у чиїсь власності, перебуває на балансі будь-якої юридичної особи чи має обтяження.

Суд, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, війно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Як зазначено в п. п. 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс України набирає чинності з 01.01.2004, отже, за загальним правилом, встановленим нормою ст. 58 Конституції України, цей Кодекс не має зворотної дії в часі, тобто, не поширюється на правовідносини, які існувало до введення його в дію.

Разом з тим, згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01.01.2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на спірний об'єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати.

Суд встановив, що позивачка з 1985 року разом зі своєю сімєю постійно проживає у вказаному будинку, сплачує комунальні послуги, ремонтує за власний кошт, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг (електроенергії, газу), довідками (копії, а. с. 91-96, 108-113), рахунками на будівельні матеріали для ремонту (а. с. 56-59).

Таким чином, суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 більше ніж 10 років, а точніше, з 1987 року по теперішній час відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаним будинком; даний будинок не знаходиться у власності іншої особи, фізичної або юридичної; даний будинок не знаходиться на балансі Жданівської сільської ради; позивачка є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на будинок за позивачкою на набувальною давністю підлягають задоволенню.

Згідно правил, встановленими Прикінцевими та Перехідними положеннями Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року, суд відраховує 10-річний період відкритого та добросовісного володіння будинком з 01.01.2001 року, такий період складає 17 років.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Крім того, суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача, оскільки визнання права власності за набувальною давністю можливе лише в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України, ст.ст.328, 392, 344, п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п.п.9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Жданівка, вул. Кооперативна, 24 Магдалинівського району Дніпропетровської області загальною площею 66,04 кв. м., житловою площею 33,81 кв. м., який згідно технічного паспорту на житловий будинок від 24 березня 2011 року складається з: А будинок, а - сіни, а1 - прибудова, Б, пг - погріб з шийкою, В - сарай, Г - сарай, Д - сарай, Е - вбиральня, Ж - л.душ, №1 - забор, № 2,3 - ворота з хвірткою.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 27 червня 2018 року.

Суддя Чорна О.В.