АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 638/1992/18 (категорія: спори, що виникають із сімейних правовідносин)

Провадження № 22ц/790/2952/18

02 липня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Кружиліна О.А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу

за апеляційної скаргою ОСОБА_3

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2018 року (суддя - Аркатова К.В.)

у цивільній справі (638/1992/18) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти, в тому числі за останні три роки, на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, вказуючи, що відповідач ОСОБА_3 добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, участі у вихованні доньки не приймає, що її заробітна плата дає можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, а її неодноразові прохання надати матеріальну допомогу є безрезультатними.

В поданих 19.03.2018 року до суду письмових запереченнях відповідач ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що позивач ОСОБА_6 в дійсності не аліменти на дитину просить, а вимагає грошові кошти для задоволення своїх власних потреб, маніпулюючи статтями Сімейного кодексу України. Посилається на те, що він у 2007 році подарував позивачці квартиру вартістю 584790 грн., однак ОСОБА_6 ці гроші витрачала не на утримання дитини, а купила автомобіль Renault Megane в автосалоні за 20000 доларів США, шикарно відпочивала 10 років за кордоном на кращих курортах Єгипту, Терції, ОАЕ, поки він знаходився в місцях позбавлення волі, а дитина при цьому залишалася зі своєю бабусею. З 2015 року, після звільнення, він проживав з дочкою і ні в чому їй не відмовляв, піклувався, оплачував її навчання на курсах іноземної мови, відвідування культурних та спортивних закладів, давав гроші. Протягом року він оплачує повністю комунальні послуги, надані споживача в квартиру АДРЕСА_4 в якій ОСОБА_6 лише зареєстрована, але мешкає за іншою адресою, тобто фінансує комунальні витрати і позивачки, які складають значний обсяг витрат.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 14.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також вирішено питання про розподіл судових витрат

В іншій частині позовних вимог суд вирішив відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та закрити провадження у справі, вважаючи рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вказує, що судом неправильно застосовано норми матеріального права; що відсутній предмет позову, оскільки матеріально-правові вимоги позивача до відповідача відсутні; що суд не захотів брати до уваги представлені в запереченнях відповідача аргументи за основу, як відсутність предмета спору; що суддя позбавила його права надати докази матеріального забезпечення дитини, яким є договір дарування квартири АДРЕСА_1, та який є підставою для визнання повністю виконаним обов'язок по сплаті аліментів, оскільки її вартість значно більша сукупного розміру аліментів. Також ОСОБА_3 посилається на те, що позивач ОСОБА_4 протягом двох місяців забороняла йому спілкуватися з дочкою, а суду надала неправдиву інформацію про те, що, начебто, зверталася до нього за допомогою. Саме через усвідомлення неправдивості викладених в позовній заяві обставин позивач та її адвокат ОСОБА_7 не з'явилися в зал судового засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не оспорюють ся ті обставини, що батьками неповнолітньої ОСОБА_5, яка народилась 10.12.2003 року, є позивач ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_3 Шлюб сторін розірвано у 2008 році, про що свідчить видане 13.02.2008 року Дзержинським відділом РАГС Харківського міського управління юстиції свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.3,4).

Згідно рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 30.03.2010 року у цивільній справі № 2-1337/10 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визначення місця проживання дитини визначено місце постійного проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із матір'ю ОСОБА_4. (а.с.10).

Ухвалюючи 23 березня 2018 року рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 14.02.2018 року, і до досягнення дитиною (ОСОБА_9) повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що таке право позивача передбачене законом і ґрунтується на отриманих під час розгляду справи фактичних обставинах, а позовні вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення аліментів за попередні три роки не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведенням нею тих обставин, на які вона посилалася як на підставу цих вимог.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду, оскільки воно ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених наданими у передбаченому законом порядку доказами.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Саме у відповідності із цими вимогами закону суд постановив рішення 23.03.2018 року.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_3 на те, що з урахуванням вартості подарованих квартир він повністю виконав аліментні зобов'язання, оскільки умовами договорів дарування квартир, на які посилається ОСОБА_3, не передбачено вирішення питання щодо зарахування вартості будь-якої з подарованих ним квартир у якості компенсації на майбутнє передбачених законом аліментів.

Так, згідно наданого відповідачем фрагменту тексту договору дарування від 20 січня 2004 року ОСОБА_3, що діє від імені ОСОБА_10 (надалі - даруватель) подарував, а ОСОБА_4, що діє як законний представник малолітньої ОСОБА_5, прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2, оцінену сторонами і КП «ХМБТІ» в 15374 гривні.

Згідно наданого відповідачем фрагменту тексту договору дарування квартири від 08 вересня 2006 року ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_3, оцінену сторонами і фахівцями КП «ХМБТІ» в 11492 гривні.

В наданій ОСОБА_3 копії заяви ОСОБА_4 від 11.04.2017 року зазначено, що вона підтверджує факт отримання від ОСОБА_11 584790 грн. як розрахунок за продану квартиру АДРЕСА_5

Жоден з цих документів не містить даних, які б вказували на укладення батьками неповнолітньої ОСОБА_5 передбаченого статтею 190 Сімейного кодексу України договору про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно.

Не свідчить про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції і посилання ОСОБА_3 на корисливі мотиви ОСОБА_4 при зверненні до суду з позовом, обумовлених виключно бажанням задоволення власних потреб, а не інтересів дитини, оскільки ці доводи апелянта не забезпечені наданням належних та допустимих доказів, які б виключали достовірність наданих позивачем доказів знаходження на її утримання неповнолітньої ОСОБА_5 та свідчили про невиконання позивачем своїх материнських обов'язків, зловживання передбаченим статтею 181 СК України правом на отримання аліментів на утримання дитини.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання ОСОБА_3 на те, що у зв'язку з розглядом справи судом в спрощеному порядку його було позбавлено процесуального права на захист, спростовуються матеріалами справи, оскільки суд 28.02.2018 року відповідно до положень ст.ст. 19, 187-192, 258-260, 274 ЦПК України постанови ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, забезпечивши при цьому право відповідача на подання письмового відзиву на позов з дорученням до нього доказів на підтвердження викладених ним доводів і відповідач скористався цим право та надав суду письмові заперечення на позов з дорученням до нього письмових доказів, яким суд в своєму рішенні надав в узагальненому виді відповідну правову оцінку.

Колегія суддів також вважає помилковими посилання відповідача ОСОБА_3 на недоведеність позивачем ОСОБА_4 обставин, посилаючись на які вона обґрунтовувала позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки судом встановлено, а відповідачем та його представником адвокатом ОСОБА_12, яка приймала участь в суді першої інстанції, не заперечується його батьківство та спростовано доводи ОСОБА_4 в тій частині, що неповнолітня ОСОБА_5 знаходиться на її утриманні.

Епізодичне надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини не є перешкодою для стягнення аліментів.

Крім того, вирішуючи справу даної категорії та надаючи оцінку наданих сторонами доказів, суд обґрунтовано і у відповідності із законом та моральними засадами суспільства виходив також і з інтересів забезпечення прав дитини, яка знаходиться на утриманні позивача.

Інші доводи апеляційної скарги правового значення не мають і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02 липня 2018 року

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

О.А. Кружиліна