Провадження № 2/200/4835/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«07» травня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення завдатку,-

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

05 березня 2018 року позивач надав суду уточнену позовну заяву.

В обґрунтування позову вказав, що 05 квітня 2017 року між позивачем та відповідачами був укладений попередній договір до договору купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого відповідачі зобовязались продати позивачу квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 за суму еквівалентну 22 000 доларів США до 20 травня 2017 року. А позивач за цим договором заплатив завдаток в сумі еквівалентній 500 доларів США та зобовязався 20 травня 2017 року за вищевказану суму купити дану квартиру. 11 травня 2017 року позивачка зателефонувала продавцям та повідомила, що має необхідну суму і готова здійснити оформлення договору купівлі-продажу квартири. Відповідачі повідомили, що по сімейним обставинам вони не готові продати квартиру. Позивачка попередила їх, щоб вони повернули завдаток, так як позивачка буде змушена шукати собі інше житло. Після цього відповідачі зникли та на телефонні дзвінки не відповідали. В середині червня позивачка їх знайшла та запропонувала повернути лише суму завдатку еквівалентну 500 доларам, а не ту, що обумовлена попереднім договором та складає 27000 грн. Однак гроші досі відповідачі не повернули. Зазначає також, що їй шахрайськими діями відповідачів заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що завдяки їм позивачка залишилась на останніх місяцях вагітності без житла та з боргами.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти в розмірі: майнова шкода 27000 грн., моральна шкода 25000 грн., послуги адвоката 2500 грн., всього 52500 грн. Покласти на відповідачів судові витрати.

Ухвалою суду від 07 березня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення завдатку, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 11 квітня 2018 року.

Відповідачі надали відзиви на позовну заяву, де зазначили, що умовами попереднього договору передбачено, що у разі, якщо договір купівлі-продажу квартири не буде укладений до 20.05.2017 року, сторони зобовязані зявитися 20.05.2017 року о 15 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1, для укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири або для досягнення будь-яких домовленостей. У разі неможливості зявитись в зазначений термін, сторони зобовязані в письмовій формі повідомити про це один одного. У разі неявки продавця та неодержання від нього повідомлення про неможливість зявитися продавець зобовязується сплатити покупцю подвійну суму завдатку у сумі 27000 грн., що еквівалентно 1000 доларам США. У разі неявки покупця та неодержання від нього повідомлення про неможливість зявитись, сума завдатку залишається продавцю і він має право продати вищезгадане нерухоме майно за ціну та на умовах за своїм розсудом. 12 травня 2017 року померла ОСОБА_6, власник 1/4 частини квартири. Спадкоємцем після смерті павловської М.П. є її онука ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_7 розмовляла з позивачкою по телефону та домовились зустрітися в обумовлений в попередньому договорі час 20.05.2017 року за місцем знаходження квартири з метою обговорення подальших дій щодо укладення договору купівлі-продажу квартири. У вказаний час позивачка не зявилась, буд-якого повідомлення від неї про неможливість зявитися не надходило. З огляду на викладене, відповідачі вважають, що відповідно до умов попереднього договору не повинні сплачувати подвійну суму завдатку, та сума завдатку залишається продавцю. Вказують також, що позивачка не підтвердила необхідними документами сплату 2500 грн. за послуги адвоката. Позивачкою не надано підтверджень заподіяння їй моральної шкоди. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.11.2012 року, виданого ВАТ «Дніпроспецбуд», квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3.

09 квітня 2017 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) укладено попередній договір до договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно п.1 вказаного попереднього договору, продавець прийняв, а покупець заплатив як завдаток у розмірі 13500,00 грн., що еквівалентно 500 доларів США, за продаж квартири № 16, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Б. Хмельницького, буд. 140-г та належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Згідно п.2 договору, покупець зобовязується купити, а продавець зобовязується продати вищезазначену квартиру за 594000 грн., що еквівалентно 22000 доларів США в термін до 20.05.2017 року, цей день є останнім для посвідчення договору купівлі-продажу.

Згідно п.3 договору, сума завдатку 13500 грн. що еквівалентно 500 доларів США, входить в загальну суму договору.

Згідно п.4 договору, сторони домовились, що у разі, якщо договір купівлі-продажу квартири не буде укладений до 20.05.2017 року, сторони зобовязуються зявитися 20.05.2017 року о 15 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1, для укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири або для досягнення будь-яких домовленостей. У разі неможливості зявитись в зазначений термін, сторони зобовязані в письмовій формі повідомити про це один одного. У разі неявки продавця та неодержання від нього повідомлення про неможливість зявитися продавець зобовязується сплатити покупцю подвійну суму завдатку у сумі 27000 грн., що еквівалентно 1000 доларам США. Продавець підтверджує, що він усвідомлює те, що в такому випадку ця подвійна сума завдатку, котру він буде зобовязаний повернути, буде вважатися штрафом за невиконання ним його зобовязань. У разі неявки покупця та неодержання від нього повідомлення про неможливість зявитись, сума завдатку залишається продавцю і він має право продати вищезгадане нерухоме майно за ціну та на умовах за своїм розсудом.

В матеріалах справи наявна копія розписки від 16.06.2017 року, складеної ОСОБА_2, яка виступає від імені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про те, що в звязку з тим, що сталася неможливість укладення угоди з купівлі-продажу квартири згідно попереднього договору від 09.04.2017 року, зобовязується повернути отриманий завдаток 13500 грн., що еквівалентно 500 доларів США, протягом півтора місяців, не пізніше 01.08.2017 року.

27 квітня 2017 року відповідачка ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище ОСОБА_9.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2017 року, посвідченого завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 та власником 1/4 частини квартири за адресою АДРЕСА_1, є ОСОБА_5.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу будинку не був укладений.

Згідно із ст. 509 ЦК України Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Тобто, з положень даної статті чітко випливає, що завдаток може існувати лише у тому випадку, коли сторони уклали договір і ним передбачається матеріальне зобовязання однієї сторони перед іншою стороною.

Відповідно до ст. 571 ЦК України встановлено правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов'язання випливає із договору, укладеного сторонами.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Тобто, з положень даної статті чітко випливає, що завдаток може існувати лише у тому випадку, коли сторони уклали договір і ним передбачається матеріальне зобовязання однієї сторони перед іншою стороною.

В даному випадку між позивачем та відповідачами було укладено угоду про бажання в майбутньому здійснити купівлю квартири. Самого договору купівлі-продажу будинку, який би позивача матеріально зобовязував перед відповідачами та який би міг забезпечуватися завдатком, укладено не було. А якщо сторони домовились укласти договір купівлі-продажу нерухомості, але не оформили його нотаріально, платежі, внесені в рахунок виконання договору, визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, у якому надавалися, навіть якщо сторони прямо назвали цей платіж завдатком і передбачили відповідні правові наслідки.

Отже, сплачені позивачем грошові кошти не можуть бути визнані завдатком. Натомість, 13500 грн., сплачені ОСОБА_1 в рахунок виконання договору, є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися.

Відповідачі у своїх відзивах на позовну заяву не заперечують факт сплати позивачкою 13500 грн., що також підтверджується і написаною ОСОБА_2 розпискою.

Правові наслідки порушення або припинення зобовязання, забезпеченого завдатком, передбачені ст. 571 ЦК України, у даному разі не застосовуються.

Аванс, на відміну від завдатку є лише способом здійснення платежу, не забезпечує виконання зобовязання та в кожному випадку підлягає поверненню у розмірі, в якому він надавався, незалежно від вини обох сторін чи її відсутності.

Таким чином, відповідачі зобовязані повернути позивачу кошти у розмірі 13500 грн., що були їм сплачені в якості авансу відповідно до п.1 попереднього договору від 09.04.2017 року.

Надаючи оцінку доказам дослідженими судом в ході розгляду справи у їх системному аналізі з вказаними правовими нормами, суд дійшов висновку, що кошти в сумі 13500 грн. є авансовим платежем, тому позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди в сумі 27000 грн. підлягають задоволенню частково, а саме в сумі 13500 грн.

Суд не вдається в дослідження обставин, на які посилаються відповідачі у відзиві, про те, що позивач в порушення п.4 попереднього договору не зявився 20.05.2017 року за обумовленою в договорі адресою і в обумовлений час, оскільки ці обставини не мають правового значення.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст. 543 ЦК України У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Стосовно позовних вимог про стягнення 2500 грн. за послуги адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У матеріалах справи наявна угода про надання юридичних послуг № 27-2017 від 31 серпня 2017 року, укладена ОСОБА_11, ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_12, розділом 3 якого визначався порядок розрахунків, та зазначено, що за послуги, які надаються виконавцем, клієнт здійснює сплату в розмірі грошових коштів, вказаному в додатковій угоді.

Разом з тим, ні додаткової угоди, ні будь-яких документів, які б підтверджували оплату адвокату ОСОБА_12 коштів в сумі 2500 грн., або в будь-якій іншій сумі, позивачем не надано, як і не надано детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом, в звязку з чим суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 25000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою вищезазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Позивачка у позові вказує, що моральна шкода полягає в тому, що завдяки шахрайським діям відповідачів вона на останніх місяцях вагітності залишилась без житла та з боргами. Разом з тим, жодного доказу на підтвердження того, що вона дійсно знаходилась у стані вагітності на час укладення попереднього договору, що вона має будь-які борги, що у неї відсутнє житло, позивачкою не надано. Крім того, не надано відповідного документального підтвердження правоохоронних органів щодо вчиненого шахрайства відносно позивачки. Як вбачається з наданих відповідачами доказів, причиною не укладення договору купівлі-продажу стала смерть напередодні укладення вказаної угоди одного із співвласників квартири.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що доводи позивачки про спричинення їй моральної шкоди не підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України, в звязку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подачу зазначеного позову в загальному розмірі 1280 грн., що підтверджується квитанціями АТ «Ощадбанк» від 13.12.2017 року на суму 640 грн., та ПАТ КБ «Приватбанк» від 28.02.2018 року на суму 640 грн.

Позовні вимоги були заявлені на загальну суму 52500 грн., задоволені судом на суму 13500 грн., що складає 25,7% від розміру заявлених вимог, таким чином, стягненню з відповідачів на користь позивача належить 25,7% від суми сплаченого судового збору, тобто 328 грн. 96 коп.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення завдатку задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі : 13 500 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 82 грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_7, на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 82 грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 82 грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 82 грн. 24 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску