Номер провадження: 22-ц/785/766/18
Головуючий у першій інстанції Жуган Л. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

від позивача публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» - не з'явились,

від відповідача ОСОБА_2 - не з'явились,

переглянувши цивільну справу №522/20230/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Порто-Франко» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2015 року у складі судді Жуган Л.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ АБ «Порто-Франко», звернувшись 27 жовтня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №845/1-13 від 12 грудня 2013 року, за яким надано в кредит 49938,69 грн. під 26% річних на строк з 12 грудня 2013 року по 11 червня 2014 року. Вказана сума кредиту видавалась з одночасним утриманням суми процентів у розмірі 6438,69 грн., відповідно позичальником отримано готівкою через касу банку грошові кошти в сумі 43500,00 грн. Посилаючись на невиконання умов кредитного договору, позивач ПАТ АБ «Порто-Франко» просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитом в сумі 49938,69 грн., заборгованість за відсотками за період з 11 червня 2014 року по 15 жовтня 2014 року в сумі 4517,74 грн., неустойку в сумі 35668,96 грн., а всього стягнути заборгованість в загальній сумі 90125,39 грн. (а.с.1-4).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі (а.с.17).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2015 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (а.с.38-39).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.69-70).

В ході розгляду справи в загальному порядку відповідач ОСОБА_2 в особі представника позов визнав, подавши відповідну заяву про визнання вимог та розгляд справи за його відсутності (а.с.78).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2015 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість в загальній сумі 90125,39 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 901,25 грн. (а.с.81-83).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині неустойки (пені, штрафу) в сумі 35668,96 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду в оскаржуваній частині мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги щодо стягнення неустойки, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині без змін з огляду на наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, виникають зобов'язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст.549 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішення суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України).

Між публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Порто-Франко» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №845/1-13 від 12 грудня 2013 року, за яким надано в кредит 49938,69 грн. під 26% річних на строк з 12 грудня 2013 року по 11 червня 2014 року (а.с.8-12).

Кредитні кошти ОСОБА_2 отримано 12 грудня 2013 року (а.с.7).

Таким чином, на підставі Кредитного договору №845/1-13 від 12 грудня 2013 року між ПАТ АБ «Порто Франко» та ОСОБА_2 виникли кредитні зобов'язання, виконання яких забезпечувалось, зокрема, неустойкою.

Згідно розрахунку за Кредитним договором №845/1-13 від 12 грудня 2013 року заборгованість станом на 16 жовтня 2014 року становила за простроченим кредитом - 49938,69 грн., за простроченими процентами за період з 11 червня 2014 року по 15 жовтня 2014 року - 4517,74 грн., пеня на прострочений кредит за 127 днів - 31711,07 грн., пеня за прострочені проценти за 127 днів - 2868,76 грн., штраф згідно пункту 7.3 кредитного договору 1089,13 грн., а всього заборгованість в загальній сумі 90125,39 грн. (а.с.6).

Таким чином, ОСОБА_2 допустив невиконання грошового кредитного зобов'язання, ОСОБА_2 на надано доказів повернення кредитних коштів, наданий позивачем розрахунок заборгованості за Кредитним договором №845/13 від 12 грудня 2013 року не спростовано, на стадії розгляду справи в суді першої інстанції позов визнано, порушення зобов'язання є підставою для нарахування неустойки (пені, штрафу), обумовленої кредитним договором та передбаченої частиною 1 статті 546, статтею 549 ЦК України.

Апеляційна скарга містить доводи щодо неустойки, відтак, відповідно до визначених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в частині стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до пункту 7.2 Кредитного договору №845/1-13 від 12 грудня 2013 року за несвоєчасне повернення кредитних коштів (в повному обсязі або частково) та/або за несвоєчасну повну або часткову сплату процентів, позичальник сплачує банку неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення платежу; згідно пункту 7.3 вказаного Договору за невиконання зобов'язань, передбачених пунктом 1.1 Договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2% від простроченої суми кредиту та відсотків на дату невиконання зобов'язань.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №845/1-13 від 12 грудня 2013 року на прострочений станом на 16 жовтня 2014 року кредит в сумі 49938,69 грн. нараховано пеню в сумі 31711,07 грн.; на прострочені проценти в сумі 4517,74 грн. нараховано пеню в сумі 2868,76 грн.; при цьому пеню нараховано в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення платежу за період з 11 червня 2014 року по 15 жовтня 2014 року, що становить 127 днів, нарахування пені проведено у відповідності до положень пункту 7.2 Договору.

Загальна заборгованість за кредитом та процентами відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №845/1-13 від 12 грудня 2013 року визначена рівною 54456,43 грн., штраф у розмірі 2% від простроченої суми кредиту та процентів становить 1089,13 грн.; нарахування штрафу проведено у відповідності до положень пункту 7.3 Договору.

Не приймаються доводи апеляційної скарги щодо безпідставності одночасного нарахування пені та штрафу, оскільки пеня та штраф є різновидами неустойки.

Так, штраф як різновид неустойки характеризується тим, що він обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов'язання; штраф завжди обчислюється у відсотках; базою для обчислення штрафу є сума невиконаного чи неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Для пені як різновиду неустойки характерним є те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення; пеня, як і штраф, завжди виражається у відсотках; базою обчислення пені є сума несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення, тобто, пеня може застосовуватися не щодо будь-якого порушення зобов'язання, а тільки щодо несвоєчасного виконання - прострочення (ч.3 ст.549 ЦК України).

За змістом положень пунктів 7.2 та 7.3 Кредитного договору №845/1-13 від 12 грудня 2013 року пеня та штраф нараховані за різні види порушень у виконанні зобов'язання, таким чином, нарахування таких позивачем є обґрунтованим, подвійна цивільно-правова відповідальність в даному випадку відсутня.

Не приймаються доводи апеляційної скарги щодо безпідставності не застосування судом першої інстанції положень частини 3 статті 551 ЦК України.

Так, положеннями частини 3 статті 551 ЦК України передбачено зменшення розміру неустойки за рішення суду, якщо він значено перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У сенсі положень даної норми матеріального права для зменшення за рішенням суду розміру неустойки необхідна сукупність певних обставин, а саме: 1) розмір неустойки значно перевищує розмір завданих збитків; 2) наявність інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, йдеться не про сам по собі факт перевищення розміру неустойки над розміром збитків, а саме про значене перевищення (поняття «значене перевищення» є оціночним і має визначатися судом у кожному конкретному випадку); що ж до істотності обставин, які мають істотне значення, то такими можуть бути ступінь виконання зобов'язання, причини порушення зобов'язання тощо.

В даному випадку розмір збитків як то сума неповернутого кредиту (тіла кредиту) та не сплачених за користування кредитними коштами процентів становить 54456,43 грн. (кредит 49938,69 грн. + проценти 4517,74 грн. = 54456,43 грн.), розмір нарахованої неустойки становить 35668,96 грн. (пеня 34579,83 грн. + штраф 1089,13 грн. = 35668,96 грн.).

Таким чином, розмір неустойки в сумі 35668,96 грн. не перевищує розміру збитків в сумі 54456,43 грн., відтак, підстави для застосування частини 3 статті 551 ЦК України відсутні.

Правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2015 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Порто-Франко» до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (штрафу, пені) в загальній сумі 35668 грн. 96 коп. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2018 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова