ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
26 червня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря Омельчук С.А.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації, -
05.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації посилаючись на те, що він є власником частини житлового будинку № 94 по вул. Тітова в м. Фастові Київської області, у якому крім нього зареєстрована його дружина ОСОБА_3 та їхній син ОСОБА_2, який в зазначеному будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особисті речі відсутні, що обмежує позивача у праві на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином позивач просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: частиною житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Тітова, 94 в м. Фастові Київської області та зняти його з місця реєстрації.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України та відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про його виклик до суду, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, вислухавши пояснення позивача, покази свідків, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються положеннями статей 71 і 72 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить 7/12 частин житлового будинку № 94 по вул. Тітова в м. Фастові Київської області на підставі договору дарування житлового будинку від 24.03.1998 року /а.с.7/.
В належному позивачу будинку зареєстрована дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син (відповідач) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою №946 від 05.06.2018 року, виданою Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області /а.с.8/.
Відповідно до Актів обстеження житлово-побутових умов гр. ОСОБА_1 за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Тітова, 94/1 наданих комітетом самоорганізації населення мікрорайонна Снігурівка в м. Фастові від 16.01.2016 року, 17.01.2017 року 18.05.2018 року вбачається, що за вищевказаною адресою прописаний ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, однак за даною адресою не проживає, його особисті речі в кімнаті відсутні /а.с.11/.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача та відповідача, знає відповідача з дитинства, також, бачила, як відповідач виїжджав з будинку з особистими речами.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона бачила, як відповідач ОСОБА_2 в грудні 2017 року зібравши свої речі виїхав з даного будинку.
Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», висловив правову позицію, відповідно до якої у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідача в спірному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.
Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення не звертався, не надав доказів поважності причин відсутності у будинку понад встановлений строк.
У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідач у зв'язку з обраним ним способом життя, за власною ініціативою і у добровільному порядку залишив будинок № 94 по вул. Тітова в м. Фастові Київської області. Протягом тривалого часу він не робив спроб самостійно прийти та вселитися до нього, таких вимог у встановленому законом порядку не ставив. Під час своєї відсутності в будинку відповідач плату за житло, комунальні послуги не вносив.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право ОСОБА_2 на користування житлом зі сторони ОСОБА_1 порушено не було, відповідач відсутній в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування ним, у зв'язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню.
Нормою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Зі змісту наведених положень вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання, тому в частині позовних вимог щодо примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку суд вважає за необхідне відмовити.
Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 223, 258-259, 264-265, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: частиною житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Тітова, 94 в м. Фастові Київської області.
У задоволені іншої частини позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 283 ЦПК України відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку,передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Суддя Л.М.Ковалевська