Справа № 450/3428/17 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/753/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Давидівської сільської ради Пустомитівського районну Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и л а:

В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Давидівської сільської ради Пустомитівського районну Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_3, яка все своє майно за життя заповіла своєму синові ОСОБА_2 В порядку спадкування він отримав право власності на земельну ділянку після смерті матері, проте не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, в якому проживала його мати та він разом із нею до дня її смерті, оскільки на вказаний будинок відсутні правовстановлюючі документи, що унеможливлює оформлення його спадкових прав через нотаріальну контору.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 січня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні вказує, на те, що не додано витягу з погосподарської книги, в той же час приймає як доказ довідку №474 Давидівської сільської ради, а відтак вважає, що вказана довідка видається саме на основі по господарської книги, та відповідно була видана позивачу на основі по господарської книги заповіданого позивачу будинку. Також зазначає, що в заповіті чітко вказано на те, що з поміж іншого майна заповідач заповідає і свій житловий будинок спадкоємцю. Враховуючи такі обставини, вважає, що жодних перешкод в прийнятті довідки сільради виданої, як витягу з по господарської книги, немає. Також, звертає увагу суду і на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи. Це зокрема підтверджується тим, що відповідачу не було запропоновано надати відзив на позовну заяву, що унеможливило подати суду заяву по суті справи із своїм баченням вирішення спору або ж запереченнями проти заявленого позову. Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, від представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_4 надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак жодних підтверджуючих документів про поважність причин неявки в судове засідання призначене на 11 червня 2018 року не надано. На переконання колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на підтвердження своїх вимог про спадкування майна померлої матері за заповітом не представив суду належних, допустимих та достатніх доказів належності їй на праві власності майна, на яке він вказує, як на таке, що входить до складу спадщини, зокрема: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 березня 2004 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений виконкомом Кротошинської сільської ради Пустомитівського район Львівської області, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що за законом матиме право, в тому числі і житловий будинок заповіла своєму сину, ОСОБА_2

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй на день смерті майно.

Виходячи з положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.(ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З копії довідки Давидівської сільської ради об'єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 25.07.2017 року №474, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1. Разом із нею постійно був зареєстрований та проживав і на дай час зареєстрований та проживає син спадкодавці - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Реєстрація спадкодавця, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у житловому будинку по АДРЕСА_1, не є належним та допустимим доказом на підтвердження належності їй на праві власності цього житлового будинку, оскільки реєстрація місця проживання у житловому будинку не може бути підставою для набуття права власності.

Позивач на підтвердження своїх вимог, щодо спадкування майна померлої матері за заповітом, подає суду копію технічного паспорта на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який виготовлений на замовлення ОСОБА_2 та копію рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, тертя особа Кротошинська сільська рада Пустомитівського район Львівської області, Пустомитівська державна нотаріальна контора про визнання права власності, проте у вказаних документах жодним чином не зазначається про належність спадкодавці ОСОБА_3 вказаного житлового будинку.

Відтак, ОСОБА_2, всупереч вимогам ст. ст. 3,12 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження набуття ОСОБА_3 у власність житлового будинку по АДРЕСА_1, доказів на підтвердження будівництва нею чи інших законних підстав набуття права власності на цей будинок, ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі, не вказав на підстави набуття ОСОБА_3 права власності на спірне будинковолодіння.

Більше того, як вбачається із свідоцтва про право на спадщину, спадщина на яку видано це свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 4,0636 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кротошинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області(а.с.12)

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який встановивши вищенаведені обставини, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження законності набуття спадкодавцем ОСОБА_3 у власність житлового будинку по АДРЕСА_1 і належності їй такого на праві власності на момент відкриття спадщини, такий житловий будинок, з врахуванням положень ст. 1218 ЦК України, не входить до складу спадщини, а тому не може бути об'єктом спадкування після смерті ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачу не було запропоновано надати відзив на позовну заяву, що унеможливило подати суду заяву по суті справи із своїм баченням вирішення спору або ж запереченнями проти заявленого позову є безпідставним та не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки відкриваючи провадження у вказаній справі судом, в своїй ухвалі від 13.12.2017 року, яку було надіслано сторонами по справі разом з копією позовної заяви, було запропоновано учасникам процесу подати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються, і така ухвала була отримана відповідачем 19.12.2017 року.

За таких обставин розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 368, п.1 ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11.06.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета