Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 753/9971/16-ц

провадження № 61-6330 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

УсикаГ. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у складі судді Крижанівської Г. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у складі судді Желепа О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 26 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір, за умовами якого, з урахуванням внесених змін та доповнень до якого, внесених додатковими договорами, позичальник отримав кредит у розмірі

110 000, 00 доларів США зі сплатою 13, 99 відсотків.

На забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором,

26 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_7, ОСОБА_6 (з кожним окремо) укладено договори поруки, за умовами яких поручителі зобов'язалися відповідати за борговими зобов'язаннями ОСОБА_4 у повному обсязі.

26 лютого 2014 року між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено додатковий договір № 5 до кредитного договору від 26 грудня

2007 року, пунктом 2.1.1. якого передбачено, що ОСОБА_5, як солідарний боржник приймає на себе всі зобов'язання за кредитним договором.

Внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 23 лютого 2016 року становила 81 087, 80 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України складає 2 190 546 грн 94 коп., з яких: тіло кредиту - 65 040, 34 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 1 757 032 грн

72 коп.; сума несплачених відсотків - 16 047, 46 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 433 514 грн 22 коп.,яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року відкрито провадження у справі.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, 30 червня

2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: для сплати судового збору, а також подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням причин поновлення цього строку та наданням доказів на підтвердження їх поважності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України

2004 року, у зв'язку з тим, що заявник не усунув недоліки апеляційної скарги та не подав заяву про поновлення пропущеного процесуального строку.

У жовтні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 вдруге подав апеляційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

У жовтні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з посиланням на пункт 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

У грудні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 вчетверте подав апеляційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

У січні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 вп'яте подав апеляційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

У лютому 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 вшосте подав апеляційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з посиланням на пункт 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 неодноразово звертався з апеляційними скаргами на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва

від 14 червня 2016 року, за наслідками подання яких ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року, від 12 жовтня 2016 року, від 11 листопада 2016 року, від 14 грудня 2016 року та від 15 лютого 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, що відповідно до пункт 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року у розмірі 81 087, 80 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 2 190 546 грн 94 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У травні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 всьоме подав апеляційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 297 ЦПК України.

Постановляючи зазначену ухвалу, апеляційний суд керувався тим, що

ОСОБА_4 у порушення вимог процесуального законодавства неодноразово використовував своє право на оскарження ухвали суду першої інстанції

від 14 червня 2016 року, за результатами розгляду яких апеляційним судом постановлялися ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження (від 29 серпня 2016 року, від 12 жовтня 2016 року, від 11 листопада 2016 року,

від 14 грудня 2016 року, від 15 лютого 2017 року та від 16 березня 2017 року), що відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України є підставою для відкриття апеляційного провадження.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року, у якій просив скасувати зазначену ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд дійшов неправильного висновку щодо недобросовісного користування ОСОБА_4 своїми процесуальними правами та обов'язкасми, оскільки предмет оскарження в останній апеляційній скарзі не був тотожним попередньому. Постановляючи оскаржувану ухвалу суддя допустився помилки, оскільки судом попередньо не постановлялась ухвала щодо вирішення питань, викладених в останній апеляційній скарзі. Дії судді не відповідають принципам законності та неупередженості, що призвело до обмеження його права на судовий захист.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року, у якій просив її скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Обгрунтування касаційної скарги є аналогічними тим, що викладені у касаційній скарзі, поданої до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у березні 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

22 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали

апеляційного суду постановлені з додержанням норм процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо, є ухвала про відмову в задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Постановляючи ухвали від 16 березня 2017 року та від 12 липня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року, апеляційний суд правильно застосував положення пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, та обгрунтовано виходив з того, що заявник неодноразово звертався до суду з апеляційною скаргою на оскаржувану ним ухвалу суду першої інстанції, за наслідками подання яких йому відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а тому відсутні правові підстави для відкриття апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що апеляційний суд допустив порушення його процесуальних прав, з посиланням на відсутність будь-яких ухвал апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року, та різний предмет оскарження у поданих ним апеляційних скаргах є безпідставними, оскільки спростовуються змістом наявних у матеріалах справи апеляційних скарг та ухвалами Апеляційного суду

м. Києва від 29 серпня 2016 року, від 12 жовтня 2016 року, від 11 листопада

2016 року, від 14 грудня 2016 року, від 15 лютого 2017 року, від 16 березня

2017 року та від 12 липня 2017 року.

Посилання у касаційній скарзі на те, щоапеляційний суд обмежив право заявника на судовий захист є необгрунтованими, оскільки апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження у справі діяв відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України, в межах наданих йому повноважень. Натомість неодноразове оскарження ОСОБА_4 ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року в апеляційному порядку з одних і тих же підстав, свідчить про недобросовісне користування заявником своїми процесуальними правами, що унеможливлює розгляд справи по суті у межах розумного строку.

Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Твердження заявника про те, що апеляційний суд у спосіб постановлення ухвал про відмову у відкритті апеляційного провадження, обмежив можливість надати до суду докази, які вливають на подальше вирішення справи є його власними припущеннями, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Будь-яких перепон для реалізації прав, наданих статтею 27 ЦПК України

2004 року ОСОБА_4 не чинилось.

Зважаючи на викладене необхідно зробити висновок, що оскаржувані ухвали суду апеляційної інстанції постановлені з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник