Ухвала

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 760/9366/17-ц

провадження № 61-22268св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Немировської О. В.,

ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з 10 листопада 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 15 червня 2012 року.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі, у сторін народилася донька - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони проживають в одній квартирі, однак різними сім?ями. ОСОБА_5 матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, а тому ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_9 в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 07 листопада

2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_9, в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2017 року і до досягнення дитини повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_10 задоволено.

Рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 07 листопада

2017 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів відмовлено.

22 березня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року та залишити в силі рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 07 листопада

2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

02 травня 2018 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Солом?янського районного суду міста Києва цивільну справу

№ 760/9366/17-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та додані до неї документи та роз'яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 04 червня 2018 року.

У травні 2018 року справу передано судді-доповідачу.

04 червня 2018 року представником ОСОБА_5 - ОСОБА_10 подано до Верховного Суду відзив, в якому просить касаційну скаргу представника

ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, підлягає закриттю з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 є стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, у зв'язку з чим ціна позову у справі

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Також судом касаційної інстанції перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services

v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, відкрито помилково, оскільки зазначене судові рішення не підлягає оскарженню в касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України, а тому підлягає закриттю.

Керуючись статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану адвокатом ОСОБА_6, на постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року закрити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є. Червинська