ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
Справа № 636/1890/18
Провадження № 2/636/105/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Оболєнської С.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Гамоліної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області про припинення прав осіб на частку в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила припинити право спільної власності ОСОБА_2 на 1/18 частку та ОСОБА_3 на 1/18 частку житлового будинку № 28 по вул. Пушкіна в смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області, присудивши їм грошову компенсацію за належні частки зазначеного житлового будинку у розмірі по 5948,00 грн. кожному, визнати за нею право власності на зазначені частки житлового будинку та стягнути з відповідачів в рівних долях на її користь судовий збір у розмірі 640,00 грн. та витрати на проведення ринкової оцінки нерухомого майна в розмірі 500,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що спірний житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Новопокровка, вул. Пушкіна, буд.28, та належить на праві спільної часткової власності трьом співвласникам: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Частка позивача в будинку № 28 по вул. Пушкіна в смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області становить 16/18, в той час коли відповідачі окремо володіють частками, по 1/18 кожний. Оскільки відповідачі не є членами родини позивача, спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, а також враховуючи, що між ними склались неприязні стосунки, позивач, посилаючись на ст. 365 ЦК України, просить припинити право власності відповідачів на належні їм частки у спільному майні.

Як вбачається із заперечень представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, свою незгоду з позовом він обґрунтував тим, що спірний житловий будинок, який на праві спільної часткової власності належить позивачу та відповідачам, для відповідачів є єдиним житлом, де вони постійно проживають та зареєстровані. Крім того, разом з відповідачем ОСОБА_3 проживають її малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Припинення права власності відповідачів на частку в спільному майні допускається лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сімї. Однак, враховуючи, що відповідачі іншого житла не мають, а грошовою компенсацією, запропонованою позивачем, не можливо вирішити питання придбання іншого житла, припинення їх права власності на належні їм частки у спільному майні завдасть істотної шкоди їх інтересам та порушить принцип рівності прав співвласників.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до суду не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином, від представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 надійшла заява з проханням розгляд справи проводити без його участі та відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог, з підстав, викладених ним у письмових запереченнях.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області до зали судових засідань не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03 липня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.54).

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області на місці від 23.11.2017 року залучено до участі у справі у якості третьої особи органу опіки та піклування Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові, просила позов задовольнити.

У зв'язку з набранням 15 грудня 2017 року чинності Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, розгляд справи на підставі п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» здійснюється за правилами нового Цивільного процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення позивача, та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Новопокровка, вул. Пушкіна, 28.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2016 р., посвідченого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №3-1327, 13/18 частин спірного житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Новопокрова, вул. Пушкіна, 28, з часткою надвірних будівель, належить позивачу ОСОБА_1 (а.с.10 ).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2012 р., посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-8/1, позивачу ОСОБА_1 належить право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, право власності зареєстровано в КП «Чугуївське МБТІ» (а.с.13)

Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить по 1/18 частині житлового будинку №28, що знаходиться за адресою: вул. Пушкіна, в смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області.

Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 07.09.2017 р. №1257, в житловому будинку за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Новопокровка, вул. Пушкінська, 28, зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.72).

Факт родинних відносин між ОСОБА_3 та малолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, підтверджується відповідними свідоцтвами про народження: серії 1-ВЛ № 246508 та серії 1-ВЛ №094109, виданими Новопокровською селищною радою Чугуївського району Харківської області (а.с. 93, 94).

Довідкою випискою з домової книги про склад сімї та прописку у житловому будинку № буд. 28, по вул. Пушкіна, в смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області, підтверджується, що відповідачі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_2І, ІНФОРМАЦІЯ_6, постійно були прописані за вищевказаною адресою (а.с.95).

Позивач ОСОБА_1 володіє часткою в спільному з відповідачами житловому будинку, яка становить 16/18 частки. В той час, як відповідачі окремо володіють частками по 1/18 частки.

З метою підтвердження неможливості виділення відповідачам в натурі приміщень, відповідних їх часткам, позивачем було надано висновок судової будівельно-технічної експертизи №639 від 31.03.2014 р., проведеної в рамках цивільної справи №2036/5993/2012, за висновком якої встановлено, що з технічної точки зору розподілити житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Пушкіна, 28 в смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області, в натурі, а також визначити порядок користування неможливо, у звязку з тим, що частки співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є замалими (а.с.15-26).

Частинами 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 317, 319 ЦК України).

При вирішенні спору суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

За вимогами ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За правилами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому, статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

В частині 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою розяснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обовязково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Судом встановлено, що частка домоволодіння, що належить кожному з відповідачів, є невеликою і не може бути виділена в натурі. Крім цього, враховуючи, що частки відповідачів складають по 1/18, то розподіл домоволодіння в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників з технічної точки зору не можливий.

Однак, суд не може погодитись з посиланням позивача на те, що частка відповідача у спільному майні є незначною, оскільки поняття «незначна частка» є оціночним і має встановлюватися виходячи з конкретних обставин справи.

Оцінюючи надані позивачем докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що умови, передбачені ч.1 п. 3,4 ст. 365 ЦК України, є недоведеними.

Разом з тим, посилання позивача на неможливість спільного володіння та користування будинком обґрунтовується тим, що відповідачі не є членами її сімї та чинять перешкоди у користуванні житловим будинком. Проте, підтверджень вказаних обставин, які свідчать про те, що відповідачі чинять позивачу перешкоди в користуванні будинком, позивачем не наведено та не підтверджено належними та допустимими доказами.

Також, позивач, звертаючись із позовом про припинення права відповідачів на частку у спільному майні, не обгрунтовує чи не завдасть таке припинення істотної шкоди їм та членам їх сімї.

Посилання позивача на те, що відповідачі у спірному будинку не проживають та їх реєстрація за вказаною адресою є формальною, що підтверджується актом обстеження домоволодіння за адресою смт. Новопокровка, вул. Пушкіна №28 від 05.01.2018 р. (а.с.119), не спростовує того, що припинення права відповідачів на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди їх інтересам та інтересам членів їх сімї, оскільки сам факт не проживання у спірному житловому будинку не є підставою припинення права власності. Відповідачі не мають іншого житла, яке б належало їм на праві власності. Квартира АДРЕСА_1, на яку посилається позивач, жодному з відповідачів не належить, а перебуває у власності іншої особи - ОСОБА_7

Отже, доводи позивача що припинення права власності відповідачів не завдасть істотної шкоди їх житловим інтересам та інтересам членів їх сімей не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У звязку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1, тому що жодна особа не може бути протиправно позбавлена права власності на належне їй майно без законних на те підстав, оскільки воно гарантоване ст.ст. 42, 47 Конституції України.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, сплачені позивачем на депозитний рахунок Чугуївського міського суду Харківської області кошти в розмірі 11896,00 грн. підлягають поверненню.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області про припинення прав осіб на частку в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності, відмовити.

Повернути ОСОБА_1 попередньо внесені кошти 11896,00 грн. на рахунок 6674 ТУ ДСА У у Харківській області, по справі №636/1890/17 для стягнення з ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Суддя: С.А. Оболєнська