Справа № 525/753/18
Провадження №2/525/278/2018

У Х В А Л А

23 червня 2018 року сел. ОСОБА_1

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши в порядку ч.1 ст.153 ЦПК України заяву позивача ОСОБА_2, що діє як законний представник малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про забезпечення позову, що надійшла до суду 22.06.2018 року разом з цивільним позовом ОСОБА_2, що діє як законний представник малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4 селищної ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання особи правонаступником засновника СФГ та про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

22.06.2018 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_2, що діє як законний представник малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4 селищної ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання особи правонаступником засновника СФГ та про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування.

Разом з даною позовною заявою ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, зі змісту якої вбачається, що 16.06.2018 року помер ОСОБА_5, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 А Великобагачанського району Полтавської області, до складу спадкового майна, поряд з іншим, увійшли, як вважає позивач, майно, яке перебуває на балансі СФГ «Світанок» та земельна ділянка для ведення фермерського господарства площею 46,8433 га, яка розташована на території ОСОБА_4 селищної ради за межами села Якимове Великобагачанського району Полтавської області. Право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою ОСОБА_5 було підтверджено рішенням Великобагачанського районного суду від 15.11.2017 року, яке набрало законної сили 18.02.2018 року. Після даного рішення суду була замовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення фермерського господарства, але присвоїти кадастровий номер на цю ділянку, отримати витяг з НКС, зареєструвати в єдиному реєстрі як інше речове право та укласти договір емфітевзису з власником земельної ділянки ОСОБА_5 за життя не встиг та раптово помер. Як вказує ОСОБА_2, звернення до суду з заявою про забезпечення позову зумовлено тим, що ОСОБА_5 не встиг за життя оформити право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою, яка є єдиною для існування фермерського господарства, на даній земельній ділянці засіяні культури за кошти СФГ.

Посилаючись на вищевикладені обставини, положення ряду статей ЦПК України, ЗК України, ст.35 закону України «Про фермерське господарство» та на те, що подавши заяву до органу нотаріату про прийняття спадщини, вона в інтересах дитини висловили свій намір прийняти у спадок все майно, а також всі права і обовязки, які належали померлому, але ОСОБА_2, як вказує, просить суд зрозуміти важливість забезпечення даного позову, щоб треті особи, а саме Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області не змогло надати своїм розпорядженням дозвіл на передачу вищевказаної земельної ділянки іншим третім особам, оскільки без земельної ділянки фермерське господарство не може існувати, тому ОСОБА_2 до відкриття провадження у справі просила суд заборонити іншим особам вчиняти дії щодо земельної ділянки, яка була передана ОСОБА_5 в користування із земель запасу на підставі рішення 10 сесії 21 скликання Якимівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 16.10.1992 року площею 47,0 га, яка знаходиться на території на сьогодні ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади за межами села Якимове Великобагачанського району Полтавської області, а саме розпоряджатися нею, передавати у власність чи в оренду рішенням чи розпорядженням, збирати на ній врожай.

Після надходження заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову 22.06.2018 року, суд виконав імперативну вимогу ч.1 ст.153 ЦПК України, яка вказує про те, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи; тому, судовий розгляд заяви позивача ОСОБА_2 від 22.06.2018 року про забезпечення позову призначається та проводиться за правилами ч.1 ст.153 ЦПК України 23.06.2018 року (який є робочим днем), враховуючи також положення ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, розглянувши в порядку ч.1 ст.153 ЦПК України заяву позивача ОСОБА_2, що діє як законний представник малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про забезпечення позову, вивчивши також і зміст позовної заяви, а також дослідивши матеріали, що додані до заяви про забезпечення позову в межах розгляду заяви про забезпечення позову, приходить до висновку, що в даний час заява позивача ОСОБА_2, що діє як законний представник малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.06.2018 року в цивільній справі №525/753/18 про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

У відповідності до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову.

При вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову суд враховує юридичну природу такого інституту цивільного процесуального кодексу як забезпечення позову про те, що заходи забезпечення позову мають застосовуватися відповідально до їх мети, з урахуванням безпосереднього звязку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

За загальним правилом, одними із видів забезпечення позову, який визначений в пункті 2 ч.1 ст.150 ЦПК України є заборона вчиняти певні дії. При цьому, відповідно до ч.2 цієї статті, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2, що діє як законний представник малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (по якій ще станом на 23.06.2018 року цивільне провадження не відкрито), яка подана до відповідача ОСОБА_4 селищної ради Полтавської області, а третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору вказане Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області вбачається, що позивачем заявлено позові вимоги про визнання за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом правонаступником з усіма правами та обовязками померлого 16.06.2018 року засновника СФГ «Світанок» ОСОБА_5 та визнання, що на момент смерті 16.06.2018 року ОСОБА_5 належало право постійного користування земельною ділянкою, що знаходиться на території Якимівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області площею 47,0 га (на сьогодні ОСОБА_4 обєднана територіальна громада).

Як вбачається зі змісту обґрунтування та доводів заяви позивача ОСОБА_2, земельна ділянка площею 47,0 га, яка розташована за межами населених пунктів на території в даний час ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади фактично використовується СФГ «Світанок», яке є діючим господарством і дане господарство здійснює обробіток даної земельної ділянки; при цьому, в даний час земельна ділянка є засіяною, відповідно, використовується за своїм цільовим призначенням. Тобто, вищевказана земельна ділянка, яка була надана за життя ОСОБА_5 (право постійного користування якою ОСОБА_5 підтверджено на даний час відповідними судовими рішеннями, що набрали законної сили) для ведення селянського (фермерського) господарства згідно рішення 10 сесії 21 скликання Якимівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 16.10.1992 року площею 47,0 га, яка знаходиться на території на сьогодні ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади за межами села Якимове Великобагачанського району Полтавської області, в даний час використовується для обробітку за своїм цільовим призначенням, яке вказане у відповідних документах. Отже, в своїй сукупності, в даний час СФГ «Світанок» не має будь-яких перешкод у користуванні вищевказаною земельною ділянкою для цілей та завдань відповідного фермерського господарства.

З листа в.о. державного нотаріуса ОСОБА_4 державної нотаріальної контори-державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 21.06.2018 року №02-14/639 (що доданий до заяви про забезпечення позову) вбачається, що в даний час після смерті ОСОБА_5 відкрита спадкова справа №89/2018, станом на 21.06.2018 року спадщину прийняла ОСОБА_3, заяв від інших спадкоємців та претензій кредиторів не надходили. Тобто, на даний час, з огляду на строки та порядок, які передбачені імперативними нормами ЦК України, триває процедура виявлення кола спадкоємців, які мають право на прийняття спадщини після смерті вищевказаного громадянина, який був засновником СФГ «Світанок».

З огляду на необхідність врахування безпосереднього звязку між предметом позову та заявою про забезпечення позову суд враховує, що доводи заяви позивача ОСОБА_2 про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, в буквальному розумінні та по своїй суті зводяться до того, що позивач «на майбутнє» просить вжити заходи забезпечення позову, щоб треті особи, а саме Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області (яке є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за позовом ОСОБА_2О.) не змогли надати своїм розпорядженням дозвіл на передачу вищевказаної земельної ділянки іншим третім особам. При цьому, позивачем суду не надано будь-яких доказів про те, що вищевказаний державний орган має намір вчинити якісь дії (як на думку позивача) з приводу земельної ділянки, про яку позивач вказує у своїй позовній заяві; будь-яких перешкод на даний час щодо звернення до органу нотаріату з приводу заявлення про спадкові права після смерті ОСОБА_5 у сторони позивача не має, рівно як не має перешкод (про зворотнє також будь-яких доказів суду не надано), що у СФГ «Світанок» існують на даний час перешкоди у користуванні вищевказаною земельною ділянкою. Відповідно, вбачається, що обгрунтування заяви про забезпечення позову є такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами в межах розгляду заяви про забезпечення позову, є голослівними та грунтуються на припущеннях і не встановлюють на даний час обставин, якими законодавець визначає можливість вжиття заходів забезпечення позову (ч.2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (зі змінами), державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Також, кадастрова карта (план) це є графічне зображення, що містить відомості про об'єкти Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (із змінами), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно положень ч.4 ст.122 ЗК України повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів, зокрема, в межах території Полтавської області, здійснює Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області. Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області діє відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, що затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року №308 та реалізує покладені на нього повноваження згідно ч.4 ст.122 ЗК України по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у відповідності до вимог Земельного кодексу України, які знаходяться за межами населених пунктів.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету ОСОБА_7 Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом ОСОБА_7 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз досліджених матеріалів справи в частині розгляду заяви про забезпечення позову вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості та дані про прийняті рішення субєктом владних повноважень в частині розпорядження земельною ділянкою, що розташована за межами населених пунктів - Головним управлінням ДГК у Полтавській області щодо спірної земельної ділянки площею 47,0 га, яка розташована на території ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади за межами села Якимове Великобагачанського району Полтавської області, які б перешкоджали в даний час позивачу у справі чи юридичній особі СФГ «Світанок» використовувати спірну земельну ділянку за цільовим призначенням, а також щодо розгляду в майбутньому цивільного позову про визнання особи правонаступником засновника СФГ та про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування, враховуючи ще й те, що звернення до суду з вищевказаним немайновим позовом позивача ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 є процесуальним правом позивача, яке вона реалізовує у спосіб, передбачений ЦПК України, подавши до суду вищевказану позовну заяву. Тобто, по своїй суті, ті обставини, на які посилається позивач у справі ОСОБА_2 у заяві про забезпечення позову, не стосуються реалізації законного права сторони позивача звертатися до суду з відповідними позовними вимогами, які будуть предметом розгляду справи позовного провадження.

З урахуванням викладеного, а також доводів заяви про забезпечення позову щодо унеможливлення прийняття рішення та розпорядження ГУ ДГК у Полтавській області відносно вищевказаної земельної ділянки, суд вважає, що у разі прийняття відповідним державним органом рішень або вчинення дій (реалізації певних дискреційних повноважень), які стосуються позивача у справі з приводу спірної земельної ділянки площею 47,0 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Великобаагчанської обєднаної територіальної громади Великобагачанського району Полтавської області, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 не позбавлена можливості у відповідному процесуальному порядку звернутися до відповідного адміністративного суду, що випливає з Рішення Конституційного Суду України від 01.04.2000 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням ВАС щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, пп. «а-г» ст.12 ЗК України, положень КАС України, а також з правової позиції Верховного Суду України від 13.07.2016 року у справі №813/3482/14.

Натомість, враховуючи вищевикладені обставини, відсутність даних про прийняті рішення уповноваженого державного органу виконавчої влади щодо спірної земельної ділянки чи її частини, вжиття заходів забезпечення позову в даній цивільній справі з підстав, які вказані і обґрунтовані в заяві про забезпечення позову, з урахуванням предмету спору цієї цивільної справи та того, що перешкод у фактичному користуванні спірною земельною ділянкою стороні позивача не вбачається (будь-яких доказів про це суду не надано), може призвести до втручання суду цивільною юрисдикції в дискреційні повноваження певних субєктів владних повноважень (державного органу), що входить до компетенції відповідного адміністративного суду, а не суду цивільної юрисдикції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149,153,247,260,353 ЦПК України, розясненнями, що викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_2, що діє як законний представник малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про забезпечення позову, що надійшла до суду 22.06.2018 року в цивільній справі №525/753/18 за позовом ОСОБА_2, що діє як законний представник малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4 селищної ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання особи правонаступником засновника СФГ та про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування, шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо земельної ділянки, яка була передана ОСОБА_5 в користування із земель запасу на підставі рішення 10 сесії 21 скликання Якимівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 16.10.1992 року площею 47,0 га, яка знаходиться на території на сьогодні ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади за межами села Якимове Великобагачанського району Полтавської області, а саме розпоряджатися нею, передавати у власність чи в оренду рішенням чи розпорядженням та збирати на ній врожай відмовити.

Копію даної ухвали направити позивачу ОСОБА_2

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Великобагачанський районний суд Полтавської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення особі відповідної ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Великобагачанського

районного суду ОСОБА_8