Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/423/18
Провадження № 2/596/281/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" червня 2018 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Лисюк І.О.,

за участю секретаря Федорів О.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3.,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, що є спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом та просить суд встановити факт його, проживання з ОСОБА_3 однією сімєю без шлюбу з лютого 2012 року по час реєстрації шлюбу 24.11.2015 року, визнати майно спільною сумісною власністю та розділити його між ними, а саме:

oу власності ОСОБА_3 залишити житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Майдан по вул. Нагірянка, 89 Гусятинського району, вартістю 243800 грн., пральну машинку, вартістю 2800 грн., холодильник, вартістю 5000. грн., телевізор, вартістю 3200 грн., мебельний гарнітур, вартістю 5000 грн., що складає загальну суму 259800 грн.

oу власності ОСОБА_1 залишити автомобіль ВАЗ - 210934, номер шасі У026923, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 86000 грн., скутер, вартістю 4000 грн., що складає загальну суму 90000 грн., визнавши за ним право власності на ці транспортні засоби.

Компенсувати позивачу різницю коштів до ? належної йому частини у спільному майні за рахунок більшої частини майна, що залишається у власності ОСОБА_3, в сумі 169800 грн. (259800 грн - 90000 грн.), яку стягнути з відповідача на його користь. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 з її першим чоловіком 20 лютого 2012 року він, з цього часу проживав однією сімєю без шлюбу з ОСОБА_3 в с. Майдан Гусятинського району, в будинку № 89 по вул. Нагірянка, що належав ОСОБА_5, який вони домовились купити у неї. Пізніше, після оформлення належних правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок вони спільно з відповідачем купили даний будинок, 19.07.2013 року, оформивши договір купівлі-продажу на ОСОБА_3

Вони проводили поточні ремонти, які почали з часу проживання у ньому однією сімєю без шлюбу. На початку весни 2012 року сторони поїхали разом на роботу в Росію, де відповідач працювала разом з ним в складі очолюваної мною бригади та проживала разом з мною в одному помешканні. У 2013- 2015 роках відповідачка також періодично з ним їздила на заробітки в Росію.

У 2012 - 2015 роках, він, перебуваючи на заробітках в Росії, постійно надсилав відповідачу значні суми коштів через міжнародні банківські платіжні системи «Вестерн-Юніон» та «Золота Корона», які вона отримувала у відділеннях «Ощадбанку», «Приватбанку» та банку «Надра» м. Чорткова.

24 листопада 2015 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Гусятинського районного суду 28 вересня 2017 року було розірвано.

Факт його проживання з ОСОБА_3 однією сімєю без шлюбу з лютого 2012 року по час реєстрації нашого шлюбу в листопаді 2015 року можуть підтвердити свідки.

За час спільного проживання однією сімєю без шлюбу сторонами спільно набуто таке майно та вкладено відповідні кошти у нього: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Майдан по вул. Нагірянка, 89 Гусятинського району, придбаний за 4200 доларів США; проведено капітальний ремонт вказаного будинку на суму 5000 доларів США; автомобіль ВАЗ 210934, вартістю 86000 грн; пральна машинка, вартістю 2800 грн.; холодильник, вартістю 5000 грн.; скутер VIBER, вартістю 4000 грн.; телевізор, вартістю 3200 грн.; мебельний гарнітур, вартістю 5000 грн.

27.04.2018 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позов, посилаючись на те, що зазначений позов відповідач визнає частково в частині спільно придбаного автомобіля ВАЗ-210934, вартістю 86 000 грн. сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Інші вимоги щодо поділу житлового будинку, скутера, іншого перерахованого рухомого майна не визнає, оскільки дане майно придбане нею за особисті кошти і до шлюбу між ними.

Так, згідно договору купівлі -продажу від 19.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 (ОСОБА_3Р.) придбала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за особисті кошти. Щодо поділу скутера, то він теж придбаний ОСОБА_3 за власні кошти в 2008 році і на купівлю цього скутера вона брала кредит в кредитній спілці «Самопоміч» в м.Чортків, що підтверджується довідкою. В цій же довідці надано перелік іншого майна та товарів, на купівлю яких відповідач ще до реєстрації шлюбу позичала кошти в кредитній спілці і згодом їх сама повертала. В цей перелік товарів включено також телевізор, меблі, а також відповідач позичала кошти в сумі 10 000 грн. на інші потреби, за які і було придбано холодильник.

На думку відповідача, позивачем не надано жодних доказів того, що вони проживали в цивільному шлюбі без його реєстрації як і доказів того, що перераховані ним речі та майно, які він бажає поділити з відповідачем, придбано ними за спільні кошти, вказані ним обставини не відповідають дійсності і спростовуються письмовими доказами.

Також, на думку відповідача, позивач постійно плутається в поданих ним до суду неодноразових заявах, то вказує, що проживав з відповідачкою без реєстрації шлюбу з осені 2008 року, то з осені 2012 року, тобто як хоче так і встановлює собі дати, тому до таких його тверджень слід відноситись критично, оскільки вони не мають під собою жодного доказового підґрунтя.

Відповідач стверджує, що з позивачем вони дійсно зустрічались і в них склались досить теплі стосунки, але як сімя вони не жили, спільного бюджету не вели, вона сама заробляла кошти, вкладала їх в домоволодіння, обставляла його. Гроші на купівлю житла їй дав колишній чоловік після розлучення з ним для того, щоб вона купила собі інше житло і залишила йому житло в с.Джурин Чортківського району.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, їх представників, дослідивши докази, подані сторонами та показання свідків, а також письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами 24.11.2015 року був укладений шлюб, зареєстрований Відділом ДРАЦС Чортківського районного управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 306. 28.09.2017 року рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області в справі № 596/1095/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 шлюб розірвано. (а.с.4).

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2013 року, ОСОБА_6 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: вулиця Нагірянка, 89 в с. Майдан Гусятинського району Тернопільської області. (а.с. 5-7).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ № 381456 від 29.06.2017 року, ОСОБА_3 належить на праві власності автомобіль ВАЗ 210934-20, загальний легковий хетчбек-В, номер шасі (кузов машини) Y6D26923, реєстраційний номер ВО 8086ВІ, 2008 року випуску. (а.с.8).

Сторонами визнається факт набуття зазначеного автомобіля за спільні кошти під час шлюбу, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ № 381456 від 29.06.2017 року.

Зазначені обставини відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Як слідує із змісту довідки кредитної спілки «Самопоміч» від 10.10.2017 року, виданої ОСОБА_3 (попереднє прізвище - ОСОБА_6) ОСОБА_7, про те, що в період з 2008 року по теперішній час остання укладала з КС „Самопоміч наступні кредитні договори: № 1220 від 28.05.2008 року, цільове призначення: «на товари в розстрочку», на придбання: мопеда VIPER Y1P39FMB89002982, загальною вартістю 4000 грн.; № 1555 від 08.10.2009 року, цільове призначення: «на товари в розстрочку», на придбання: куток „Мілан, вишневий, вартістю 3900 грн. та крісла, 4 шт., вартістю 560 грн.; № 36 від 12.01.2011 року, цільове призначення: «на товари в розстрочку», на придбання: телевізор Supra STV 3210, вартістю 3500 грн. та комплект супутикового телебачення, вартістю 750 грн.; №2404 від 28.12.2011 року, цільове призначення: «на товари в розстрочку», на придбання: килимів; нагрівача Са1оге2000, вартістю 600 грн. та витяжки, вартістю 550 грн.; № 361 від 26.03.2013 року, цільове призначення: «на будівництво, ремонт га реконструкцію житла», на придбання: вікна 1260x1330, вартістю 1005 грн.; вікна 1280x1150, вартістю 685 грн.; вікна 880x1060, вартістю 680 грн.; дверей міжкімнатних, 3 шт., вартістю 4960 грн.; підвіконня, 3 шт., вартісно 300 грн. та відливів, 3 шт., вартістю 100 грн.; № 104 від 16.02.2015 року, цільове призначення: «на інші потреби», сума кредиту: 10000 грн.

У ОСОБА_3 (попереднє прізвище - ОСОБА_6) ОСОБА_7 заборгованостей но сплаті кредитів у КС „Самопоміч не має. (а.с.31).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показала, що в 2013 році вона продала ОСОБА_3 за 4000 доларів США житловий будинок в с. Майдан, який вона успадкувала після смерті тітки. До продажу будинок вона нікому не передавала у володіння і там ніхто не жив. З приводу продажу будинку вона контактувала лише з ОСОБА_3, яка їй з метою продажу передала гроші за будинок. Зі слів ОСОБА_3 ці гроші їй дав її колишній чоловік. ОСОБА_1 вона бачила тільки один раз, коли вони з ОСОБА_3 приходили подивитись на будинок.

Свідок ОСОБА_8 в суді показав, що відповідач ОСОБА_3 є його тещею. Восени 2013 року він з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 їздили на заробітки в Росію. ОСОБА_3 тоді заробила 120 000 рублів (десь біля 4000 доларів США). Саме ці кошти вона дала ОСОБА_1, з яким на той час зустрічалася, на машину.

Тоді, коли вони були в Росії, його теща та ОСОБА_1 жили разом в одній кімнаті. Коли вони з дружиною приїжджали до тещі в гості після 2012 року в с.Майдан, то він там деколи бачив ОСОБА_1 Він не може сказати, що вони до 2015 року проживали як сімя, вели спільне господарство. Йому відомо, що в 2014 році в ОСОБА_1 були стосунки з іншими жінками. Ремонт в будинку тещі робив її інший зять.

Свідок ОСОБА_9 підтвердила показання свідка ОСОБА_8 та додатково пояснила, що її мати ОСОБА_3 в с.Майдан купила будинок за свої особисті гроші, які їй дав колишній чоловік (її батько), приїхавши з заробіток з Португалії. На початку 2011 року він в присутності родини дав їй 5000 євро, щоб вона підшукала собі житло, оскільки батьки вирішили розлучитися. ОСОБА_1 до 2015 року вона бачила пару раз в будинку в с.Майдан. Вони ніколи постійно не жили разом до одруження. ОСОБА_1 міг декілька раз переночувати в будинку мами. Ремонт в будинку мама робила сама. ОСОБА_1 часом допомогав їй. Так, камін мурували майстри з Бучача, а позивач їм допомагав.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 дали аналогічні показання та підтвердили, що сторони до одруження не проживали однією сімєю. Машину вони придбали разом. Будинок ОСОБА_3 придбала за гроші, які їй дав перший чоловік. Різні побутові товари ОСОБА_3 купувала в кредит.

Свідок ОСОБА_12 додатково показала, що її чоловік допомагав мамі ОСОБА_3 робити ремонти в будинку, який вона придбала в с. Майдан. Там не проводились капітальні ремонти. Лише побілено кімнати та зроблено ремонт в ванній кімнаті. Щодо скутера, то вона може повідомити, що в 2008 році мама його придбала та подарувала їй. Вона тривалий час ним користувалась, на даний час він знаходиться в несправному стані.

Свідок ОСОБА_14 показав, що він з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 2008 року їздили на заробітки в Росію. ОСОБА_3 працювала в них кухарем і вони платили їй 300 доларів США в місяць. В 2011-2014 роках вони теж разом їздили на роботу в Росію. Сторони там разом проживали в одній кімнаті. Влітку 2012 році він у звязку з роботою тимчасово проживав в сторін в будинку в с.Майдан. В 2013 році декілька раз приїжав в гості. В нього склалося враження, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали в зазначеному домоволодінні, як сімя. З їх слів він дізнався, що цей будинок вони купили. За чиї кошти вони купували будинок, він не знає.

Свідок ОСОБА_15 підтвердив показання свідка ОСОБА_14 Додатково показав, що з 2007 року знайомий з ОСОБА_3 Бачив її з ОСОБА_1 в с.Нижбірок в мами ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_16 дала аналогічні показання. Додатково показала, що зі слів сторін їй відомо, що вони разом купили кухню. Також ОСОБА_1 в зазначеному будинку збудував камін, чистив криницю, підвал. Жили як одна сімя.

Свідок ОСОБА_17 в суді дала показання про те, що є донькою ОСОБА_1 і що з кінця 2006 року її батько та ОСОБА_3 жили разом. До них в с.Майдан вона не їздила, але те, що її батько там проживав знає зі слів інших людей.

Свідок ОСОБА_18, допитана в якості свідка повідомила, що проживає в с.Майдан по сусідству з ОСОБА_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знає як сімю з 2010 року. Вони разом їздили на роботу в Росію. Разом придбали будинок і з 2012 року до 2017 року проживали в ньому с.Майдан. Ще до одруження сторони вели господарство, садили город, ОСОБА_1 висилав ОСОБА_3 гроші, проте не знає скільки. Вона майже щотижня приходила до них. ОСОБА_1 в 2014 році тривалий час не дзвонив ОСОБА_3, тому що мав стосунки з іншою жінкою. В 2012 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 їздили на море. Також ОСОБА_1 в 2013 році в с. Майдан працював на будівництві дзвіниці в церкві.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Зазначена правова позиція, висловлена ВСУ в Постанові від 25 листопада 2015 року при розгляді справи № 6-2333цс15, а також в Постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15.

В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц, Верховний Суд констатує, що згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц, а також у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12.

Таким чином, предметом доказування у цьому спорі про встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання майна спільною власністю на підставі ст. 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім'єю без шлюбу у той період, коли було придбане спірне майно, час придбання майна, джерело його набуття, а також мету придбання майна, а також довести факт ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

В позові позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він проживав з ОСОБА_3 однією сімєю без шлюбу з лютого 2012 року по час реєстрації шлюбу 24.11.2015 року та спільно з відповідачем купили даний будинок, 19.07.2013 року, оформивши договір купівлі-продажу на ОСОБА_3, а також в цей період придбали інші рухомі речі. Він, перебуваючи на заробітках в Росії, постійно надсилав відповідачу значні суми коштів через міжнародні банківські платіжні системи «Вестерн-Юніон» та «Золота Корона», які вона отримувала у відділеннях «Ощадбанку», «Приватбанку» та банку «Надра» м. Чорткова. (а.с.38-40).

Зазначені обставини сторона підтверджує показаннями свідків.

Відповідач ОСОБА_3 в суді заперечила зазначені обставини, посилаючись на те, що до 2015 року вони не проживали як сімя, а лише час від часу зустрічались, не вели спільного бюджету та витрат. В 2013 році ОСОБА_1 проживав деякий час в неї, тому що працював на дзвіниці в церкві в с. Майдан. Житловий будинок та рухоме майно, яке в ньому знаходиться, а також скутер вона придбала за свої особисті кошти. Зокрема, будинок вона придбала за кошти, які їй дав її колишній чоловік.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 без шлюбу в період з лютого 2012 року по листопад 2015 року, протягом якого було придбано спірне майно. Зокрема, позивачем не надано доказів того за які кошти придбане це майно, не доведено факту ведення в названий період сторонами спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Посилання позивача на періодичне спільне проживання, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім'ї. Крім того, позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок їх (ОСОБА_3 та ОСОБА_1В.) спільної праці та коштів з лютого 2012 року до реєстрації шлюбу, упродовж якого було придбано спірний будинок та інше рухоме майно.

Рішення суду має обґрунтовуватись належними і допустимими доказами з зазначенням мотивів прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

На цьому, зокрема, акцентує увагу Верховний Суд України в постанові ВСУ від 25 січня 2018 року у справі за № 337-5266/цс15ц.

Також суд звертає увагу на те, що позивач обґрунтовує позовні вимоги лише показаннями свідків, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаних фактів та обставин.

Наведене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц.

Твердження сторони позивача про те, що він постійно надсилав відповідачу значні суми коштів через міжнародні банківські платіжні системи «Вестерн-Юніон» та «Золота Корона», які вона отримувала у відділеннях «Ощадбанку», «Приватбанку» та банку «Надра» м. Чорткова, не ґрунтуються на жодних доказах і є безпідставними.

При таких обставинах, в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділу майна, стягнення компенсації слід відмовити за недоведеністю.

Щодо вимог позову про поділ автомобіля ВАЗ-210934, номер шасі У026923, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 86000 грн., визнавши за позивачем право власності на цей транспортний засіб, суд приходить до наступного.

Як встановлено, сторонами визнається факт набуття зазначеного автомобіля за спільні кошти під час шлюбу, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ № 381456 від 29.06.2017 року.

Зазначені обставини відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною пятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зазначена правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16.

Судом встановлено, стороною позивача не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З підстав зазначених вище суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, а саме: визнає за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на ? частку автомобіля ВАЗ 210934-20, реєстраційний номер ВО 8086ВІ, 2008 року випуску.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено, сторонами визнана вартість автомобіля, який є предметом поділу в розмірі 86 000 грн. На підставі викладеного, слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 430 грн. (1% від вартості ? частини автомобіля).

Керуючись статтями 263- 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, Гусятинського району Тернопільської області, 48255) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3, жительки с. Майдан, Гусятинського району, Тернопільської області) про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, що є спільною сумісною власністю, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку автомобіля ВАЗ 210934-20, загальний легковий хетчбек-В, номер шасі (кузов машини) Y6D26923, реєстраційний номер ВО 8086ВІ, 2008 року випуску (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ № 381456 від 29.06.2017 року).

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку автомобіля ВАЗ 210934-20, загальний легковий хетчбек-В, номер шасі (кузов машини) Y6D26923, реєстраційний номер ВО 8086ВІ, 2008 року випуску (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ № 381456 від 29.06.2017 року).

В задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділу іншого майна, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 430 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області або через Гусятинський районний суд Тернопільської області.

Повне рішення виготовлено 26 червня 2018 року.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду І.О. Лисюк