Постанова

Іменем України

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 488/4124/16-ц

провадження № 61-30955св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Миколаївська обласна державна адміністрація,

третя особа - Миколаївська обласна рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2017 року у складі судді Лазаревої Г. М. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року у складі суддів: Самчишиної Н. В., Галущенка О. І., Лисенка П. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Миколаївської обласної адміністрації № 204-рк від 18 серпня 2016 року його незаконно звільнено з посади головного лікаря Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 з 19 серпня 2016 року, у зв'язку з закінченням терміну дії контракту, оскільки питання призначення і звільнення керівників об'єктів спільної власності територіальних громад, що перебувають в управлінні обласної адміністрації, відповідно до положень статті 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» віднесено не до повноважень відповідача, а обласної ради та вирішується виключно на пленарних засіданнях, проте обласна рада станом на 19 серпня 2016 року рішення про його звільнення не приймала та оскаржуване розпорядження не затверджувала. Крім того, його не було попереджено за два місяці про небажання продовжити контракт, що призвело до порушення трудових прав.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача проведено з дотриманням трудового договору у формі контракту та чинного трудового законодавства.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

02 серпня 2017 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано те, що відповідач при звільненні позивача вийшов за межі своїх повноважень, визначених законом, чим порушив вимоги статті 19 Конституції України.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

08 вересня 2017 року Миколаївська обласна рада, а 12 вересня 2017 року Миколаївська обласна державна адміністрація подали заперечення на касаційну скаргу, у яких просять ухвалені у справі судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність у голови державної обласної адміністрації повноважень звільнити позивача у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 без задоволення, а судових рішень - без змін.

Згідно з частиною першою та третьою статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір - є угода, що укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк дії, права та обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Закон України «Про місцеві державні адміністрації» та Закон України «Про основи законодавства України про охорону здоров'я» визначають контрактну форму трудового договору як обов'язкову для призначення керівника державного або комунального закладу охорони здоров'я.

Судами встановлено, що Миколаївська обласна психіатрична лікарня № 1 є комунальним закладом охорони здоров'я, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, інтереси якого у межах, визначених чинним законодавством України, представляє Миколаївська обласна рада, Миколаївська обласна державна адміністрація є органом управління закладом.

Таким чином, призначення на посаду та звільнення з посади керівника цього закладу належить до повноважень обласної державної адміністрації та обласної ради.

Миколаївською обласною радою 29 березня 2013 року прийнято рішення № 9, яким вирішено питання про укладення контракту з ОСОБА_4 - головним лікарем Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1, вжиття заходів щодо укладення такого контракту доручено Миколаївській обласній державній адміністрації.

На виконання вказаного рішення 19 серпня 2013 року між ОСОБА_4 та Миколаївської обласною державною адміністрацією укладено контракт, терміном дії з 19 серпня 2013 року до 19 серпня 2016 року.

Згідно пункту 5.2 вказаного контракту він припиняється: а) після закінчення терміну дії контракту; б) за згодою сторін; в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 5.3 і 5.4 цього контракту; г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

Пунктом 2.11 контракту передбачено, що орган управління майном (Миколаївська обласна державна адміністрація) звільняє керівника в порядку, затвердженому власником.

Вказане рішення Миколаївської обласної ради та умови контракту щодо трудових прав і обов'язків, строку призначення на посаду головного лікаря, позивачем не оскаржувалися.

Листом від 20 травня 2016 року Миколаївська обласна державна адміністрація повідомила позивача про закінчення строку дії контракту та оголошення конкурсного відбору на заміщення займаної ним посади головного лікаря, у якому приймав участь і ОСОБА_4

Розпорядженням Миколаївської обласної адміністрації № 204-рк від 18 серпня 2016 року позивача звільнено з займаної посади головного лікаря Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 з 19 серпня 2016 року, у зв'язку з закінченням терміну дії контракту на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис до трудової книжки.

Пунктом 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»встановлено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» у разі делегування місцевим державним адміністраціям районними чи обласними радами відповідних повноважень в їх управлінні перебувають також об'єкти спільної власності територіальних громад.

Зі змісту статті 16 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров'я» (в редакції діючий на час укладення контракту) вбачається, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров'я здійснюється відповідно до законодавства; керівники державних, комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»до повноважень голови місцевої державної адміністрації належить укладення та розривання контрактів з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідної місцевої державної адміністрації.

З метою урегулювання процесу призначення та звільнення керівників підприємств, установ і організацій - об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області Миколаївська міська рада рішенням від 21 листопада 2008 року № 24 затвердила Положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Миколаївської області (далі - Положення), із внесеними змінами, затвердженими рішенням обласної ради від 10 червня 2016 року № 14.

Пунктами 2.11, 2.12 вказаного Положення передбачено, що у разі, якщо обласною радою не буде прийнято рішення про продовження трудових відносин, закінчення терміну дії контракту є безумовною підставою для звільнення керівника підприємства, установи, організації, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області.

Переукладення (продовження) контракту з керівником підприємства, установи і організації, що належить до спільної власності, відбувається в разі прийняття обласною радою рішення про продовження трудових відносин з керівником шляхом підписання контракту на новий термін.

Згідно пункту 3.5 Положення, який було викладено в новій редакції від 10 червня 2016 року, з метою забезпечення постійного управління підприємствами, установами і організаціями, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, у міжсесійний період з наступним розглядом на черговій сесії обласної ради голова обласної державної адміністрації звільняє керівників підприємств, установ і організацій, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, та розриває з ними контракт, зокрема у разі непродовження обласною радою трудових відносин з відповідним керівником.

Установлено, що обласною радою не приймалось рішень про переукладення (продовження) трудових відносин з позивачем. При цьому умови, укладеного між сторонами трудового контракту не містять обов'язків роботодавця попереджати керівника закладу про закінчення терміну дії контракту.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що за наявності безумовних підстав для припинення строкового трудового договору, голова обласної державної адміністрації мав відповідні повноваження на звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 у зв'язку із закінченням строку дії, укладеного 19 серпня 2013 року між сторонами контракту, що свідчить про дотримання відповідачем вимог чинного законодавства та умов контракту при звільненні позивача та відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

За наведених обставин доводи касаційної скарги про те, що відповідач при звільненні позивача вийшов за межі своїх повноважень, визначених законом, не дають підстав для скасування оскаржуваних рішень суду, так як зводяться до переоцінки доказів, такі доводи були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій і не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
Г.І. Усик