22.06.2018 227/963/18
22 червня 2018 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючої судді Любчик В.М.,
секретаря судового засідання Сафронової К.М.,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та заочного розгляду в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Добропільська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, -
29 березня 2018 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Добропільська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання.
Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 у відкритому судовому засіданні, підтримали позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з'являвся, на адресу його реєстрації неодноразово були направлені судові повістки з матеріалами справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.43,54,57). Крім того про дату, час та місце судового засідання був повідомлений шляхом розміщення інформації на сторінці Добропільського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб - порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет, причини неявки суду невідомі. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.
Представник третьої особи Добропільської міської ради в відкрите судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України (в редакції, яка набула чинності з 15 грудня 2017 року), у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома.
Суд, вислухавши думку позивача, представника позивача, допитавши свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що будинок № 77 по вулиці Чернявського Миколи в місті Добропіллі належить позивачу ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку від 29 вересня 2011 року, витягом про державну реєстрацію прав (а.с.12), копією домової книги для реєстрації громадян (а.с.15-17).
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 08 травня 2012 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією його паспорта та копією домової книги для реєстрації громадян.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач був зареєстрований і проживав в спірному будинку з дозволу позивача, яка є власником будинку. Але більше одного року без поважних причин відповідач в зазначеному будинку не проживає. Іншої домовленості між відповідачем та позивачем щодо користування житлом судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Вимога ОСОБА_1 щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 є зайво заявленою, оскільки підставою для зняття особи з реєстрації є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а тому задоволенню не підлягає.
Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. 156 ЖК УРСР, ст. ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 247, 259, 264-265, 268, 280-286 ЦПК України, суд,
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Добропільська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У разі подання апеляційної скарги позивачем рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст заочного рішення складений 22 червня 2018 року.
Головуюча суддя В.М.Любчик