Дата документу 21.06.2018 Справа № 554/9027/16-ц
Провадження № 2/554/1284/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року

Октябрський районний суд м.Полтави

у складі : головуючого судді Кулешової Л.В.

за участю секретарів судового засідання Ткаченко А.К.,Колесніченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради в інтересах недієздатної ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи виконавчий комітет Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, Високо-тополянський психоневрологічний інтернат про визнання правочину ( договору міни) нікчемним, застосування наслідків його недійсності, скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду зазначеним позовом, який було уточнено. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Київського районного суд м.Полтави від 16 серпня 2013 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатною та її опікуном призначено відповідача ОСОБА_2. Управлінням було встановлено, що 13 квітня 2016 року приватним нотаріусом Полтавського місткого нотаріального округу ОСОБА_3 посвідчено договір міни 1/2 частини квартири № 21, що знаходиться у м.Полтаві, вул.Івана Мазепи ( стара назва Калініна), 42 на 1/2 частину житлового будинку х господарським будівлями і 1/2 частину земельної ділянки, що знаходяться в с.Писарівка, вул.Центральна,66 Новосанжарського району Полтавської області, стороною якого є недієздатна ОСОБА_1 Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м.Потаві ради від 13 травня 2014 року № 107 надано дозвіл ОСОБА_2 на оформлення документів для направлення ОСОБА_1 до будинку - інтернату відповідного профілю, зобовязано ОСОБА_2 належним чином здійснювати опіку над майном недієздатної ОСОБА_1, яка є власником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1. Крім того, було заборонено опікуну укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу, продажу або обміну частин квартири без дозволу орган опіки та піклування. 05 березня 2015 року відповідач зверталася до органу опіки та піклування з заявою про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну квартири та 26 березня 2015 року їй було відмовлено у наданні дозволу на укладення угоди щодо обміну квартири. З травня 2014 року недієздатна ОСОБА_1 Т,В. постійно проживає у Високо-тополянському психоневрологічному інтернаті та її місце проживання було зареєстроване в ІНФОРМАЦІЯ_2. В порушення вимог ч.1 ст.74 ЦК України виконавчим комітетом Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області 15 березня 2016 року за № 5 було прийнято рішення, яким погоджено укладення угоди щодо обміну нерухомого майна недієздатної ОСОБА_1, яке було скасовано рішенням виконавчого комітету 18 жовтня 2016 року. Управляння зверталося до відповідача з вимогою щодо вжиття заходів для відновлення порушеного майнового становища недієздатної, але відповідач на вимогу Управління не відреагувала. Позивач просить визнати нікчемним договір міни , укладений 13 квітня 2016 року від імені недієздатної ОСОБА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3В, реєстровий номер 722 та зобовязати приватного нотаріуса скасувати ухвалене нею рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29230186 від 13 квітня 2016 року та поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири № 21, що розташована у м.Полтаві, вул.Івана Мазепи,42.

У судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. У заяві від 09 грудня 2016 року нотаріус зазначила, що нею дійсно 13 квітня 2016 року за р.№ 722 було посвідчено договір міни щодо 1/2 частик квартири №21, що знаходиться у м.Полтаві, вул.Калініна,42 та 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки, що розташовані у с.Писарівка, вул.Центральна,66 Новосанжарського району, стороною якого була недієздатна ОСОБА_4 В матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району від 15 березня 2016 року за № 5, згідно якого погоджено укладення вищезазначеної угоди. Крім того, сторонами договору нотаріусу не було доведено до відома про наявність рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 13 травня 2014 року за №107, згідно якого заборонено опікуну ОСОБА_2 укладати договори щодо поділу, продажу або обміну частини квартири.

Виконавчий комітет Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, залучений до участі у справі на підставі ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 16 листопада 2017 року замість виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, свого представника в судове засідання не направив, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Високо-толполянський психоневрологічний інтернат свого представника в судове засідання не направив, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, відповідачів та третіх осіб, які надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, підтримала наявні в матеріалах справи заперечення проти позову та пояснила, що приватним нотаріусом ОСОБА_3 було вчинено дії відносно посвідчення договору міни у відповідності до чинного законодавства на підставі законного рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району від 15 березня 2016 року № 5, яким було надано дозвіл на укладення угоди щодо обміну. Посилання ж позивача на положення ст.74 ЦК України є безпідставним, оскільки рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради від 15 березня 2016 року № 5 не є рішенням про встановлення опіки над майном особи, над якою встановлено опіку. Угода була укладена в інтересах ОСОБА_1 з урахуванням можливого закінчення перебування в інтернаті та її поселення в максимально комфортних умовах.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 серпня 2013 року ОСОБА_1 визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_6, яка є відповідачем у справі ( а.с.7 т.1).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20 лютого 2014 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особи Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради, приватний нотаріус ОСОБА_3 про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені та визначено, що частки ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_7 у справі спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становлять по 1/2 частки кожній ( а.с.11 т.1).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири № 21, розташованої по вул.Калініна,42 у м.Полтаві ( а.с.22 т.1).

У відповідності до ч.1 ст.72 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах.

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 13 травня 2014 року № 107 надано дозвіл опікуну ОСОБА_2 оформити документи для направлення до будинку-інтернату відповідного профілю недієздатну ОСОБА_1 ( а.с.13 т.1).

Вказаним рішенням було зобов'язано ОСОБА_2 належним чином здійснювати опіку над майном недієздатної ОСОБА_1, яка є власником 1/2 частини квартири № 21, розташованої по вул.Калініна, 42 у м.Полтаві, та заборонено укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, в тому числі, договори щодо поділу, продажу або обміну частини квартири без дозволу органу опіки та піклування.

Разом з тим, 13 квітня 2016 року між між ОСОБА_8, яка діє від імені ОСОБА_2, та ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, було укладено договір міни 1/2 частини квартири № 21, розташованої у місті Полтаві по вул.Івана Мазепи ,42, яка належить недієздатній ОСОБА_9, та 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і 1/2 частини земельної ділянки, що розташовані в селі Писарівка, вул.Центральна, 66 Новосанжарського району Полтавської області, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 722, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 26 серпня 2016 року ( а.с.24 т.1) та договір міни від 13 квітня 2016 року ( а.с.25 т.2)..

Згідно з п.3 ч.1 ст.71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

У заперечення проти позову представник відповідача ОСОБА_5 посилається на те, що органом опіки та піклування за місцем перебування недієздатної ОСОБА_10 - виконавчим комітетом Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області було погоджено укладання угоди щодо обміни належної недієздатній частки квартири та частки будинку та земельної ділянки.

Дійсно, рішенням виконавчого комітету Оріхівської сільської ради від 15 березня 2016 року за № 05 було погоджено укладання угоди щодо обміну 1/2 частини квартири № 21, розташованої у місті Полтаві по вул.Івана Мазепи ,42, яка належить недієздатній ОСОБА_1, та 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і 1/2 частини земельної ділянки, що розташовані в селі Писарівка, вул.Центральна, 66 Новосанжарського району Полтавської області ( а.с.41 зворотна сторона, т.2 ).

Вказане рішення є чинним, про що свідчить постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2017 року, якою скасовано рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтаувської області від 18 жовтня 2016 року № 18 «Про скасування рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради № 5 від 15 березня 2016 року «Про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну» ( а.с.303-304 т.1).

Проте, згідно зі ст. 74 ЦК України якщо у особи, над якою встановлено опіку чи піклування, є майно, що знаходиться в іншій місцевості, опіка над цим майном встановлюється органом опіки та піклування за місцезнаходженням майна.

Проаналізувавши вимоги статей 71 та 74 ЦК України у взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що надання дозволу органом опіки та піклування за місцем перебування недієздатної - Оріхівської сільською радою Лубенського району Полтавської області не входить до компетенції останньої та суперечить вимогам вищевказаних статей, відповідно до яких опіка над майном встановлюється органом опіки та піклування за місцем знаходження майна, а саме - Шевченківською районною у м.Полтаві ради, та саме остання надає дозвіл на укладення договору міни майна недієздатної, на що не звернув уваги і нотаріус, посвідчивши договір міни.

При цьому слід зауважити, що 02 березня 2015 року відповідач ОСОБА_2 зверталася до органу опіки та піклування Шевченківської районної у м.Полтаві ради щодо надання дозволу на укладення угоди щодо обміну майна недієздатної ОСОБА_1 ( а.с.14 т.1) та 26 березня 2015 року їй було відмовлено в наданні дозволу за відсутності на те підстав ( а.с.23 т.1).

Таким чином, посилання представника відповідача ОСОБА_5 на явність рішення виконавчого комітету Оріхівської сільською радою Лубенського району Полтавської області про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну, суд вважає безпідставним, оскільки вказане рішення прийнято виконавчим комітетом за межами компетенції.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною першої ст.224 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Таким чином, при встановлених доведених обставинах, враховуючи відсутність згоди на укладення договору міни органу опіки та піклування за місцем розташування майна недієздатної, суд приходить до висновку, що договір міни укладений 13 квітня 2016 року між ОСОБА_8, яка діє від імені ОСОБА_2, та ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 722, є нікчемним в силу прямої вказівки закону.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення по встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

За правилами статті 236 цього Кодексу, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Так, відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Беручи до уваги, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про нікчемність договору міни від 13 квітня 2016 року та позивач просить визнати його нікчемним, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та встановлення його нікчемності на підставі наведи вище доказів.

Крім того, судом застосовуються наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом повернення недієздатній належного їй майна та суд вважає зобовязати приватного нотаріуса скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29230186 від 13 квітня 2016 року та поновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири № 21, що розташована у місті Полтаві по вул.Івана Мазепи,42.

У відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідачів судовий збір на користь держави по 551,20 грн. за ставками судового збору на час предявлення позову за двома позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 12,13,81,141, 263-265,259,268 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради в інтересах недієздатної ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати нікчемність договору міни 1/2 частини квартири № 21, розташованої у місті Полтаві по вул.Івана Мазепи ,42, та 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і 1/2 частини земельної ділянки, що розташовані в селі Писарівка, вул.Центральна, 66 Новосанжарського району Полтавської області, укладений 13 квітня 2016 року між ОСОБА_8, яка діє від імені ОСОБА_2, та ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 722.

Зобовязати приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3 скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29230186 від 13 квітня 2016 року та поновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири № 21, що розташована у місті Полтаві по вул.Івана Мазепи,42.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КН № 548313) та приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3 ( м.Полтава, вул.Степового Фронту, 34) судовий збір на користь держави по 551,20 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подання протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25 червня 2018 року.

Суддя : Л.В.Кулешова