Провадження № 2/520/2924/18
Київський районний суд м.Одеси
У складі судді Калашнікової О.І.
При секретарі Шеховцевій О.В.
Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Встановив,
Позивач у жовтні місяці 2017 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її ОСОБА_1 користь борг за договором позики у сумі 289 128 грн грн., стверджуючи, що відповідач не виконує свої зобовязання за договором позики від 5 серпня 2016 року. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і пояснила, що 05.08.2016 року вона ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в борг 9500 дол.США, а відповідач зобовязалась повернути борг до 5 грудня 2016 року, ОСОБА_2 свої зобовязання за договором позики не виконала, тому ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом і вимагає стягнути з відповідача суму позики 9500 дол.США, проценти за користування позикою в сумі 1420 дол.США, та 3% річних за порушення умов договору в сумі 309 дол.США.
Відповідач до суду не з»явилась, про час і місце слухання справи сповіщена судом у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомила, заперечення на позов надала 15.01.2018 року.
За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд вислухав позивача, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:
5 серпня 2016 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 позичила, а ОСОБА_1 передала їй 9500 дол.США. ОСОБА_2 зобовязалась у термін до 5 грудня 2016 року повернути зазначену грошову суму ОСОБА_1
Позивач стверджує, що ОСОБА_2 свої зобовязання за договором позики не виконала, грошові кошти не повернула ОСОБА_1
При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав:
5 серпня 2016 року сторони уклали договір позики на суму 9500 дол.США. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: суми позики і строку повернення позики. Договір сторони оформили в письмовій формі На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. Ст.611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ОСОБА_1 -позикодавець свої зобовязання за договором виконала, коли передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 9500 дол.США. Виконання позичальником зобовязань за договором підтверджується умовами договору позики (п.1) та письмовими поясненнями ОСОБА_2, наданими 02.09.2016 року о/у ВКП Київського відділу поліції на її заяву щодо неправомірних дій ОСОБА_1 (а.с.49). Обовязок позичальника повернути позику передбачено умовами договору (п.2) і ст.1049 ЦК України.
Суд встановив, що ОСОБА_2 свої зобовязання за договором позики не виконала і не повернула позичені на певний строк грошові кошти.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Частина 1 ст.1050 ЦК України визначає, «якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу».
Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ст.ст.625, 1050 ЦК України, які передбачають наслідки порушення договору позичальником, відповідач зобовязаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми позики. У даному випадку предметом договору позики були грошові кошти в іноземній валюті долари США, тому позивач правомірно ставить питання тільки про стягнення 3% річних без інфляційних втрат.
Право позивача на одержання процентів від суми позики визначено положеннями ст..1048 ЦК України, яка визначає, що «позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України».
Суд перевірив розрахунки, наведені позивачем щодо процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ і 3% річних від суми позики і погоджується з вимогами позивача, що сума процентів на користування позикою складає 1420 дол.США і сума 3% річних від суми позики дорівнює 309 дол.США.
Доводи ОСОБА_2, викладені у запереченнях, що ОСОБА_1 на виконання умов договору позики не передала їй- відповідачу- грошові кошти в сумі 9500 дол.США спростовуються письмовими поясненнями самої ОСОБА_2, наданими 02.09.2016 року о/у ВКП Київського відділу поліції на її заяву щодо неправомірних дій ОСОБА_1 (а.с.49), де ОСОБА_2 визнавала, що отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 9500 дол.США і стверджувала, що «станом на 27-28 серпня вона повернула ОСОБА_1 борг в сумі 9325 дол.США».
Оскільки відповідач не надала до суду належних і допустимих доказів щодо повернення боргу ОСОБА_1, суд не приймає до уваги це твердження відповідача.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2891 грн.
Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ст.1046,1047,1049 ЦК України.
Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 Іванвни, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 28.10.1998 року, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, пр.-т Небесної Сотні,79-б кв.4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2891 грн.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його оголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Суддя Калашнікова О. І.