УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

21 червня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Мармаша В.Я.

при секретарі с/з ОСОБА_1

розглянувши заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення його позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 09.09.2014 у розмірі 144 495,96 грн., яка складається з 94 752,00 грн. розміру боргу, 7 539, 00 - 3% річних, 42 204, 96 грн. - нарахованих відсотків.

Разом з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_3 в межах суми 144 495,96 грн.

Заява вмотивована тим, що з урахуванням того факту, що відповідач фактично за три роки не повернув позивачу будь-яких коштів за договором позики, невжиття заходів забезпечення позову реально може ускладнити або навіть унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог. При цьому, арешт майна відповідача в межах суми стягнення, як спосіб забезпечення позову, що визначений п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, буде гарантувати реальну можливість примусового виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та надані до них докази, суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Верховний Суд України, у постанові від 25.05.2016 року прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, виклав правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також

відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пункт 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з поданого позову, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 09.09.2014 у розмірі 144 495,96 грн., яка складається з 94 752,00 грн. розміру боргу, 7 539, 00 - 3% річних, 42 204, 96 грн. - нарахованих відсотків

Разом з тим, позивачем у заяві про забезпечення позову не конкретизовано переліку та видів нерухомого майна відповідача, на які слід накласти арешт. Будь-яких клопотань з метою отримання відповідних відомостей ним також не заявлено. Не зазначення заявником відомостей про наявність рухомого та нерухомого майна у відповідача, доказів вартості майна позбавляє суд можливості перевірити співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, при розгляді заяви судом не встановлено доведеності співмірності заявлених позивачем заходів забезпечення позову (накладення арешту на все майно) заявленим позовним вимогам.

Враховуючи наведене вище, а також те, що позивачем не зазначено, на яке саме майно відповідача слід накласти арешт, суд приходить до висновку, що у задоволенні поданої заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя В.Я. Мармаш