Провадження № 2/761/5712/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

за участі представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Дрига П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Інфоресурс» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, -

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з 23.12.2015 року по 07.06.2016 року в сумі 56 027,01 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що 20.08.2012 року між Міністерством освіти, науки, молоді і спорту (далі - МОН України) та ОСОБА_3 було укладено контракт №43 за яким позивача було призначено директором ДП «Інфоресурс» на п'ять років з 20.08.2012 року по 20.08.2017 року.

Наказом Міністерства освіти, науки, молоді і спорту №138-к від 03.04.2014 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі ч.1 ст.41 КЗпП України.

Позивач не погодився із звільненням та звернувся до суду для захисту порушеного права. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 23.12.2015 року скасовано наказ про звільнення та поновлено позивача на посаді з 08.12.2014 року а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 216 321,84 грн.

Як зазначає позивач, рішення підлягало негайному виконанню, а відповідач виконав рішення в частині виплати суми 216 321,84 грн. лише 07.06.2016 року. А тому з боку відповідача є порушення виплати грошового зобов'язання за період з 23.12.2015 року по 07.06.2016 року.

Позивач зазначає, що так як враховуючи положення статті 599 ЦК України зобов'язання припинилось виконанням лише 07.06.2016 року, тому на підставі положень статті 625 ЦК України відповідач має сплатити три відсотки річних та інфляційні втрати.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

22.06.2018 року до суду надійшов відзив на позовні вимоги в яких представник відповідача - Державного підприємства «Інфоресурс» зазначає, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що аналіз статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена цією статтею, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин. При цьому частина 5 статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства. Враховуючи зазначене, положення ч.2 ст.625 ЦК України не застосовуються до трудових відносин, оскільки вони врегульовані положеннями трудового законодавства.

Також представник зазначив, що позивачем не обгрунтовано стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а стаття 509, 625 ЦК України та Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» не передбачають такої відповідальності.

Крім того представник зауважив, що у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсації підлягають доходи, які не мають разового характеру.

Щодо виплати сум на виконання рішення суду представник пояснив, що твердження позивача про виплату йому всієї суми 07.06.2016 року не відповідає дійсності так як середній заробіток за один місяць було виплачено позивачу після отримання рішення суду та банківських реквізитів позивача, тобто 15.01.2016 року в сумі 17 168,40 грн. (з них до виплати 13 820,56 грн.). Решта суми - 160 318,52 грн. (до виплати), була перерахована 07.06.2016 року позивачеві після отримання 02.06.2016 року постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як встановлено в судовому засіданні, 20.08.2012 року між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту (далі - Орган управління державним майном) та ОСОБА_3 (далі - Керівник) був підписаний контракт №43 за яким ОСОБА_3 призначається на посаду директора Державного підприємства «Інфоресурс» на строк п'ять років з 20.08.2012 року по 20.08.2017 року.

Додатковою угодою №1 від 30.01.2014 року до Контракту №43 від 20.08.2012 року були внесені зміни за якими по тексту контракту були замінено сторону на «Міністерство освіти і науки України» та викладено в новій редакції Розділ 3 Контракту «Умови матеріального забезпечення Керівника».

Наказом Міністерства освіти, науки, молоді і спорту №138-к від 03.04.2014 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі ч.1 ст.41 КЗпП України.

На підставі наказу Міністерства освіти, науки, молоді і спорту №632-к від 08.12.2014 року змінено дату звільнення позивача з 03.04.2014 на 08.12.2014.

Позивач не погодився із наказом про звільнення та звернувся до суду для захисту порушеного права.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 23.12.2015 року позов ОСОБА_3 до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено, скасовано наказ Міністерства освіти та науки України № 138-к від 8 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_3; поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 8 грудня 2014 року; стягнуто з Державного підприємства «Інфоресурс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 216 321 грн 84 коп. Також суд допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Наказом Міністерства освіти, науки, молоді і спорту №269-к від 02.07.2016 року на виконання рішення Апеляційного суду м.Києва від 23.12.2015 року поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 08 грудня 2014 року. Також в наказі зазначено про виплату ОСОБА_3 заборгованості за час вимушеного прогулу.

Листом від 29.12.2015 року Державне підприємство «Інфоресурс» просило позивача надати реквізити рахунку для перерахунку середнього заробітку за один місяць.

13.01.2016 року на адресу відповідача надійшов лист позивача із реквізитами для перерахунку коштів.

З копій платіжних доручень, які надані сторонами вбачається, що 15.01.2016 року ОСОБА_3 перераховані кошти в сумі 13 820,56 грн.

02.06.2016 року на адресу відповідача надійшла постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з відповідача на користь позивача 216 321,84 грн.

07.06.2016 року перераховані кошти в сумі 160 318,52 грн. на виконання рішення суду та згідно постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що після проголошення рішення про стягнення з відповідача на користь позивача коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання відповідача є грошовим та на ці правовідносини поширюються положення ЦК України, зокрема статті 625 ЦК України.

З розрахунку, який додано до позовної заяви вбачається, що позивачем нараховано на суму 216 321,84 грн. за період з 23.12.2015 року по 07.06.2016 року інфляційні втрати, що становить 11 159,97 грн., 3% річних що становить 2 979,30 грн. та подвійна облікова ставка НБУ, що становить 41 887,74 грн., а всього 56 027,01 грн.

Представник позивача в судовому засіданні не зміг назвати норму діючого законодавства на підставі якої він розрахував подвійну облікову ставку НБУ. Не зазначено обгрунтування в цій частині вимог і в позовній заяві.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України), тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Також варто зауважити, що діючим законодавством не передбачено нарахування подвійної облікової ставки НБУ на суму, яка стягнута за рішенням суду як середній заробіток за вимушений прогул.

Крім того представник позивача посилався на положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

У відповідності до положень статті 1 зазначеного Закону, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із ст..2 Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Проте як вбачається із позовної заяви, позивач нараховує інфляційні втрати саме на середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, що суперечить положенням Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77-81, 141, 263, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до Державного підприємства «Інфоресурс» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 липня 2018 року

Суддя: Притула Н.Г.