справа № 274/4211/16-ц
провадження № 2/0274/98/18
20.06.18 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." про розірвання договору оренди землі, стягнення невиплаченої орендної плати, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат,
Представник ТОВ "А.Т.К." проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність підстав для цього.
Ухвалою від 20.06.2018 р. позовну заяву частині вимог про стягнення з ТОВ "А.Т.К." на користь ОСОБА_1 невиплаченої орендної плати за 2014 та 2015 рр. у розмірі 3 913,93 грн. та про стягнення з ТОВ "А.Т.К." на користь ОСОБА_2 невиплаченої орендної плати за 2014 та 2015 рр. у розмірі 3 913,93 грн. залишено без розгляду за заявою їхнього представника.
Зазначеним договором передбачено сплату орендарем на користь орендодавця пені у розмірі 0,01 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення(пункт 42.1 договору).
Пунктом 40.1 договору передбачено його розірвання внаслідок несплати орендарем орендної плати протягом шести місяців з дня закінчення строку платежу.
Згідно з пунктом 38 договору дія договору припиняється за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини.
Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Статтею 13 Закону України "Про оренду землі"(далі Закон) передбачено, що під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (стаття 21 Закону).
Згідно приписів частини 1 статті 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди.
Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї, зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім'я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі) (частина 2 статті 148-1 ЗК України).
Відповідно до частини 4 статті 34 Закону перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Відтак, позивачі за вищевказаним договором оренди землі набули прав орендодавців та, відповідно, права на своєчасне отримання орендної плати від відповідача.
За умовами договору оренди землі від 15.09.2006 р. сторони договору погоджуються, що дострокове розірвання договору за ініціативи орендодавця допускається у випадку несплати орендарем орендної плати протягом шести місяців з дня закінчення строку платежу.
В договорі передбачено внесення орендарем орендної плати до 1 грудня шляхом виплати орендодавцю у грошовій формі, а саме готівкою або шляхом перерахування на банківський рахунок орендодавця за вказаними ним реквізитами(п. 11).
Відповідно до частини 1 статті 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Згідно частини 1 статті 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І-ТП № 222362, ОСОБА_3 померла 15.09.2013 р.(а. с. 18).
Після настання її смерті і переходу права власності на орендовану земельну ділянки до позивачів, орендна плата ТОВ "А.Т.К." протягом двох років не сплачувалася, що носить систематичний характер і є істотним порушенням умов договору що виконання його зобов'язань.
Як вбачається з заяви представника позивачів, останні отримали заборгованість по орендній платі за вказаний період після звернення до суду за захистом свого порушеного права (а. с. 113).
Положення статті 614 ЦК України передбачають, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
Судом не встановлено доказів вжиття необхідних заходів відповідачем для виплати орендної плати. Зокрема, доказів її нарахування за вказаний період, направлення повідомлень орендарям щодо її отримання, тощо.
Також відсутні у матеріалах справи докази, які свідчать про наявність у позивачів на момент оформлення спадщини після померлої ОСОБА_3 відомостей про перебування земельної ділянки в оренді у відповідача для повідомлення останнього у встановлений Законом строк про набуття ними права власності на вказані земельні ділянки.
З матеріалів справи випливає, що про це їм стало відомо лише у 2016 році, що підтверджується повідомленнями позивачів про дострокове розірвання договору оренди землі у зв'язку із несплатою орендної плати, які були направлені на адресу відповідача(а. с. 19, 20).
Доказів на спростування вказаних обставин представником ТОВ "А.Т.К." суду не надано.
Враховуючи, що законодавцем встановлено імперативний обов'язок орендаря щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою на підставі відповідного договору та правові наслідки невиконання такого обов'язку, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для розірвання спірного договору у зв'язку із неналежним виконанням орендарем своїх обов'язків та вимог Закону.
Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно приписів статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
З огляду вищезазначених норм матеріального права, умов спірного договору, доказів у справі та згідно наданого представником позивачів розрахунку, який не спростований відповідачем, на користь позивачів підлягають стягненню із відповідача пеня у розмірі 142,32 грн., три проценти річних у розмірі 116,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 879,37 грн. кожному у зв'язку із порушенням виконання зобов'язань за договором оренди землі.
Таким чином позов підлягає задоволенню.
До таких самих висновків дійшов Апеляційний суд Житомирської області у рішенні від 24.01.2017 р. у справі № 274/4218/16-ц, яка є аналогічною справі, яка розглядається.
Судові витрати покладаються на відповідача у відповідності до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 7 10, 13, 263 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 142,32 грн., три проценти річних у розмірі 116,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 879,37 грн., а також 826,80 грн. у якості відшкодування судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." на користь ОСОБА_2 пеню у розмірі 142,32 грн., три проценти річних у розмірі 116,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 879,37 грн., а також 826,80 грн. у якості відшкодування судового збору.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення у письмовій формі до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Суддя О.В. Замега