Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа №617/1432/16-ц

провадження № 61-17024св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Садівниче товариство «Черемшина»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10 січня 2017 року у складі судді Уханьової І. С., ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Бездітко В. М., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Садівничого товариства «Черемшина» (далі - СТ «Черемшина») про визнання рішення садівничого товариства недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що з 31 липня 2013 року він є членом СТ «Черемшина», що підтверджується отриманою ним 18 вересня 2013 року членською книжкою з номером його земельної ділянки, яку позивач використовував за її цільовим призначенням. Через рік разом з дружиною він добудував на вказаній земельній ділянці садовий будинок. Навесні 2016 року йому стало відомо, що він не є членом СТ «Черемшина» з 28 вересня 2013 року, у видачі документів та інформації про дату засідання товариства його не повідомили, тоді як членські та цільові внески ним вносилися, які йому не повернуті. Відповідач запропонував йому звільнити земельну ділянку №129 до 20 жовтня 2016 року та знести побудовану споруду. Такі дії СТ «Черемшина» є незаконними та такими, що порушують його права.

Просив суд визнати недійсним рішенняСТ«Черемшина» від 28 вересня 2013 року про виключення позивача з членів товариства та поновити його у правах члена СТ «Черемшина».

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 10 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року, в позові відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в матеріалах справи є заява ОСОБА_3 від 28 вересня 2013 року, написана ним на ім'я голови СТ «Черемшина», про переоформлення належної йому ділянки на його дочку ОСОБА_4, про складення якої позивач у судовому засіданні не заперечував. Тому суд дійшов висновку, що відповідно до вимог статті 60 ЦПК України 2004 року позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження заявлених позовних вимог (а.с. 21).

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

30 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

09 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до судового розгляду.

16 квітня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами не дотримано вимоги справедливого розгляду справи, не було розглянуто клопотання позивача, рішення ухвалені за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату та час розгляду справи, судові рішення ухвалено без документального підтвердження, оскільки усі документи щодо спору не надані відповідачем.

Його неправомірно виключено з числа членів садівничого товариства, проте він сплачував членські внески, що підтверджує його членство у товаристві. Садівниче товариство незаконно вимагало звільнення ним земельної ділянки, на якій він разом з дружиною здійснив будівництво.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно із квитанцією №1 від 31 липня 2013 року позивачем сплачено вступний внесок у розмірі 500 грн.

18 вересня 2013 року ОСОБА_3 прийнято в члени СТ «Черемшина» та видано членську книгу садовода, згідно із якою сплата внесків здійснювалася ним до01 листопада 2015 року.

Згідно із довідкоювід 09 жовтня 2016 року, виданої СТ «Черемшина», з 28 вересня 2013 року ОСОБА_3 не є членом садового товариства з підстав поданої ним заяви про переоформлення ділянки №129на його дочку ОСОБА_4

Із матерілів справи вбачається, що 28 вересня 2013 року ОСОБА_3 склав заяву на ім'я голови СТ «Черемшина» про переоформлення його ділянки на його дочку ОСОБА_4, про що він не заперечував у судовому засіданні (а.с. 21).

Висновки судів про відмову в позові ґрунтуються на тому, що позивач написав заяву про переоформлення земельної ділянки на його дочку ОСОБА_4

З такими судовими рішеннями погодитися не можна з огляду на таке.

У позовній заяві позивач просив визнати недійсним рішення СТ «Черемшина» від 20 вересня 2013 року. Крім того, просив витребувати від СТ «Черемшина» статут.

Відповідні доводи позивач виклав і в апеляційній скарзі, зокрема зазначив, що дізнався про те, що не є членом товариства із відповіді СТ «Черемшина» на запит його адвоката. Суд першої інстанції не витребував документи, які стосуються діяльності садівничого товариства, не встановив обставини справи, не з'ясував характер спірних правовідносин.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, згідно частини другої статті 315 ЦПК України, у редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, (далі - ЦПК України 2004 року), доводи апеляційної скарги не перевірив, не спростував їх та всупереч вимогам статті 212 ЦПК України 2004 року, не виклав мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій обмежилися посиланням на статтю 35 ЗК України , відповідно до якої громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. До земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. Землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

Верховний Суд виходить з того, що на сьогодні відсутній чіткий правовий механізм, який регулює діяльність садівничих товариств.

Водночас згідно із статтею 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва в своїх листах, зокрема № 6978 від 11 жовтня 2004 року і № 1339 від 21 лютого 2006 року, надавав роз'яснення щодо реєстрації, садівничого (садового) товариства.Зокрема, роз'яснено, що садівницькі товариства відносяться до обслуговуючих кооперативів.

Згідно із частиною третьою статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання» громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Нормами цієї статті закріплено, що громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення і захисту прав і свобод та задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів.

Верховний Суд виходить з того, що згідно з чинним законодавством України садове товариство може створюватися у двох організаційно-правових формах: як кооператив і як громадська організація. Від обраної організаційно-правової форми для садового товариства залежать порядок його державної реєстрації, а також порядок здійснення ним діяльності.

Основним правовим документом, що регулює діяльність кооперативу, є його статут.

Згідно з статтею 8 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут кооперативу повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов'язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов'язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; орядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов'язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю.

Статут може містити інші пов'язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству.

Згідно із довідкою СТ «Черемшина» від 29 жовтня 2016 року ОСОБА_3 не є членом товариства на підставі його заяви про переоформлення земельної ділянки №129 на свою дочку (а.с. 11).

У матеріалах справи також є відмітка за підписом голови СТ «Черемшина» від 25 вересня 2016 року про те, що позивач не є членом товариства на підставі його заяви (а.с. 10).

Із матеріалів справи встановлено, що представник відповідача у судових засіданнях участі не брав, відповідач не ознайомлений із вказаним позовом.

Згідно із телефонограмою 25 жовтня 2016 року Вовчанський районний суд Харківської області здійснив виклик представника СТ «Черемшина» у судове засідання на 29 жовтня 2016 року, який прийняв голова СТ «Черемшина» Яковлєва І. Є. (а.с. 27).

Відповідно до журналу судового засідання від 29 листопада 2016 року Вовчанський районний суд Харківської області, у зв'язку з надходженням від представника позивача відповідного клопотання, ухвалив: вважати неможливим продовження розгляду справи до надходження документів, зробити запит до Шестаківської сільської ради та оголосив перерву до 10 січня 2017 року (а.с. 29-30).

Як убачається з листа Вовчанського районного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року в судовому засіданні виникла необхідність про витребування від Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області інформації, зокрема, щодо існування СТ «Черемшина», надання належним чином завіреної копії статуту товариства та про членів вказаного товариства (а.с.32).

У зв'язку із повідомленням пошти про необслуговування території, на якій розташоване СТ «Черемшина», Вовчанський районний суд Харківської області просив Старосалтівську селищну раду Вовчанського району вручити судову повістку директору СТ «Черемшина», розписку про отримання повістки повернути до суду (а.с. 33).

Згідно із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вказаний лист суду було вручено 02 грудня 2016 року (а.с. 34).

Суд першої інстанції, зробивши запит до Старосалтівської селищної ради Вовчанського району про отримання відповідної інформації (а.с. 32, 33), не отримавши її, розглянув спір по суті. У судовому рішення не виклав мотиви, чому розглянув справу без отримання запитуваної інформації від селищної ради.

Вирішуючи спір, суди не з'ясували в якій організаційно-правовій формі створене СТ «Черемшина», умови і порядок вступу до кооперативу та виходу, чи виключення з нього, чи приймалося садовим товариством рішення про виключення його з членів позивача, на якій підставі відповідач приймав членські внески від позивача.

Вимоги до судового рішення визначені цивільним процесуальним законом. Судове рішення має забезпечувати захист конституційних прав і свобод людини та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Належне здійснення правосуддя є одним із основоположних елементів права на справедливий суд.

Суди першої та апеляційної інстанцій не здійснили належне правосуддя, у судових рішеннях у достатній мірі не виклали мотиви, на яких вони базуються, адже право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом; орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (справа «Мала проти України» від 03 липня 2014 року; справа «Дюлоранс проти Франції» від 21 березня 2000 року; справа «Донадзе проти Грузії» від 07 березня 2006 року; справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року; справа «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року; справа «Суомінен проти Фінляндії» від 01 липня 2003 року).

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій не вчинили жодної спроби проаналізувати доводи та аргументи ОСОБА_3, незважаючи на його відповідні посилання у кожній судовій інстанції, порушивши норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до вимог цивільного процесуального закону суди не забезпечили вручення відповідачу копії позовної заяви, не викликали в судові засідання відповідача, повістки поверталися до суду із помітками «за зазначеною адресою не проживає», «вказана адреса поштою не обслуговується» (а.с. 15, 28, 57).

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що йогоправо на справедливий суд було порушено.

Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

З урахуванням положень статей 74, 305 ЦПК України 2004 року позивач мав законні підстави очікувати належне повідомлення судом відповідача про розгляд справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, а отже, про дотримання принципу змагальності під час розгляду справи.

Крім того, у порушення статті 137 ЦПК України 2004 року за клопотанням позивача суд не витребував докази, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про порушення права позивача на справедливий суд.

Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, то Верховний Суд не має підстав ухвалити власне рішення.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Верховний Суд бере до уваги, що справа розглядається в суді з 2016 року, проте із урахуванням завдань судочинства (стаття 2 ЦПК України) та викладених мотивів вважає необхідним скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У порушення вимог статей 57-60, 137, 177, 179, 185, 212-215, 303 ЦПК України 2004 рокусуди не встановили фактичні обставини справи, не дослідили належним чином подані позивачем докази та аргументи, тому дійшли передчасного висновку про недоведеність позову.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України.

При новому розгляді справи суду необхідно встановити обставини справи, дослідити наявні у справі докази в їх сукупності, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу та доводу сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик