Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/778/1662/18
Головуючий у 1 інстанції: Хамзін Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області, ухвалене в смт. Більмак, Більмацього району, Запорізької області 25 січня 2018 року (повний текст судового рішення складено 25 січня 2018 року) у справі за позовомОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те. що вона відповідно до договору купівлі-продажу № 346 від 17.06.1999 є власником квартири за адресою: Запорізька область, Більмацький (Куйбишевський) район, смт. Більмак (Куйбишеве), АДРЕСА_1. 17.07.2008 відповідач був зареєстрований в даному житловому приміщенні. Після реєстрації відповідач ніколи не проживав в квартирі, не був членом родини позивача, не отримував та не сплачував комунальні послуги, не приймав участі у підтриманні санітарно-технічного стану квартири, не укладав з позивачем договору найму житла, навчався та мешкав у м. Київ, проживав та займався підприємницькою діяльністю разом зі своїм батьком ОСОБА_7 за адресою: 71001, Запорізька область, Більмацький район, смт. Більмак, вул. Запорізька, буд. 47.

Безпідставне невиконання відповідачем зобовязання щодо знаття з обліку (виписки) за адресою розташування належного житла позивачу, тягне за собою невиправдане створення перешкод щодо реалізації позивачем відповідних житлових прав у повному обсязі, в також безпідставне нарахування вартості комунальних послуг та інше. На час звернення до суду відповідач не виконав законні вимоги власника квартири, у звязку з чим позивач вимушений звернутися за судовим захистом та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 січня 2018 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_5, таким, що втратив право користування житлом квартирою №7 в буд. 10 по вул. Суворова в смт. Більмак, Запорізької області. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь ОСОБА_6, витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 (шістсот сорок) гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом попередньої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу №346 від 17.06.1999 є власником квартири за адресою: Запорізька область, Більмацький (попередня назва: Куйбишевський) район, смт. Більмак (попередня назва: Куйбишеве), АДРЕСА_1.

17.07.2008 відповідач був зареєстрований в даному житловому приміщенні.

Згідно довідки про склад сімї зареєстрованих у житловому приміщенні №5633 від 28.12.2017 зареєстрованими в ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Відповідач проживав в зазначеній квартирі до того моменту, поки не погіршилися стосунки між його батьком ОСОБА_7, та мачухою.

Відповідач в судовому засіданні пояснив суду першої інстанції, що тривалий час мешкає в м. Києві, де знімає квартиру у сторонніх осіб. Приїжджав до смт. Більмак у справах та зупинявся в даній квартирі приблизно 1 раз на 2 місяці на період одного-двох тижнів. Останні три роки в квартирі не мешкав.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Як зазначив суд, таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 у справі №6-709цс16 (№688/63/15-ц).

Реєстрація відповідача, як встановив суд попередньої інстанції, порушує (обмежує) право користування власністю позивача, у звязку з чим вимоги останнього є обґрунтованими підлягають задоволенню.

В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням.

З підстав викладеного суд попередньої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо проживання останніх 9 років у спірній квартирі, щодо погіршення стосунків позивача з відповідачем, щодо розірвання шлюбу між позивачкою та батьком відповідача, щодо відсутності іншого житла, невірним застосуванням судом норм законодавства, про відсутність підстав для задоволення позову - зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що матеріали справи не містять доказів, що відповідач, який був зареєстрований у спірній квартирі у віці 20 років, набув статусу члена сімї позивачки, оскільки він не є її сином, а шлюбні стосунки батька відповідача та позивачки у певний період не дають підстав вважати про те, що відповідач став членом сімї позивачки. Окрім цього, відповідач не надав доказів, що вів спільне господарство з позивачкою.

З огляду на наведене вбачається, що судом попередньої інстанції дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 січня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 22 червня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: