Справа №: 398/2948/16-ц
провадження №: 2/398/96/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" червня 2018 р. м.Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Голосеніної Т.В.,

з участю секретаря Шаповал І.Ф.,

в присутності позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з позовом про стягнення боргу, відповідно до якого просить стягнути з відповідач на його користь 105000грн. боргу за борговою розпискою, 1575грн. 1,5% річних за користування коштами та 14175грн. моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач є його рідним сином, 04.06.2016 року останній взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 3800 доларів США та 10000грн., при цьому обіцяв повернути кошти в строк до серпня 2016 року, однак до цього часу так і не повернув і повертати відмовляється.

Просить стягнути з відповідача грошові кошти в тому ж розмірі та в тій же валюті, які він надав в борг. Разом з тим в позовній заяві зазначає, що на момент позики курс долара США по відношенню до гривні становив: за 1 долар США = 25грн., а тому сума боргу становить 105000грн. (3800 дол. х 25 =95000) + 10000).

Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь 1,5 відсотки річних за користування коштами за період червень-листопад 2016 року на суму 1575грн. (105000 х 1,5%).

Крім того, вважає, що відповідач повинен сплатити йому і моральну шкоду, суму якої він оцінює в 14175грн. Вимоги про стягнення моральної шкоди позивач мотивує тим, що зазначені в позовній заяві грошові кошти на суму 3800грн. та 10000грн. насправді відповідач у нього вкрав, що підтверджується висновками Олександрійського ВП проведеними за його заявою про вчинення крадіжки, однак, коли відповідача викликали до поліції, останній написав розписку про те, що взяв зазначені суми в нього в борг та зобовязався їх повернути.

Враховуючи, що відповідач добровільно до цього часу грошові кошти йому не повернув, позивач просить їх стягнути з останнього в примусовому порядку, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на суму 1207грн. 50коп.

13.03.2017 року від відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких він повідомив, що дійсно у червні 2016 року брав у батька в борг грошові кошти на суму 3800 доларів США та 10000грн., які необхідні були йому для того, що винайняти окреме помешкання для його рідної сестри ОСОБА_4, яка є рідною дочкою позивача та проживала з останнім за однією адресою: с.Звенигородка, вул.Тихомирова,9, однак між сестрою та батьком склались неприязні стосунки і вона вирішила знайти окреме помешкання, щоб проживати окремо від батька, однак, оскільки являється інвалідом з дитинства з психічного захворювання, сама цього зробити не могла і попросила його як брата про це. Він особисто не мав грошових коштів для того щоб придбати житло для сестри, тому звернувся до батька з проханням зайняти йому гроші. Батько погодився та надав йому грошові кошти в сумі 3800 доларів США та 10000грн., а вже 13.06.2018 року його викликали до Олександрійського ВП для надання пояснень щодо зникнення у батька, позивача в справі, грошових коштів на зазначену суму. Працівникам поліції він пояснив, що батько особисто надав йому ці гроші в борг для придбання житла для сестри. Батько сам підтвердив, що дійсно так і було, але він просто про це забув через похилий вік. Щоб уникнути в подальшому таких ситуацій, він 13.06.2016 року у відділенні поліції написав батькові розписку про отримання коштів та зобовязався повернути їх до серпня 2016 року, однак дату написання розписки вказав 04.06.2016 року. Під час написання розписки 13.06.2016 року він ніяких грошових коштів від батька не отримував. 14.06.2016 року в Олександрійському ВП було складено висновок про результату розгляду повідомлення позивача про зникнення коштів, згідно якого за вказаним фактом ознак кримінального правопорушення не вбачається.

12.07.2016 року позивач знову звернувся до Олександрійського ВП з аналогічною заявою про викрадення в нього грошових коштів на суму 3800 доларів США та 10000грн. Йому, відповідачу, зателефонували з поліції та попросили дати пояснення з приводу заяви батька, він знову пояснив, що гроші батько дав йому в борг особисто, а він написав розписку про їх отримання. Як наслідок висновок про те, що в його діях не вбачається кримінального правопорушення.

Оскільки йому так і не вдалось знайти житлове приміщення, яке б влаштувало сестру, то у липні 2016 року він вказані в розписці грошові кошти повернув батькові, а той в свою чергу віддав йому оригінал розписки, яку він потім спалив. Сестра на даний час проживає разом з ним за адресою: м.Звенигородка, вул.Тихомирова,8, він спеціально облаштував для неї кімнату у своєму будинку.

Про те, що кошти він повернув свідчить відсутність у позивача оригіналу розписки. Крім того, у ксерокопії боргової розписки, яка долучена до матеріалів справи, взагалі стоїть не його підпис.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що 13.06.2016 року він виявив зникнення грошових коштів на суму 3800 доларів США та 10000 грн. та зателефонував в поліцію. Коли працівники поліції приїхали до нього додому та там також був і його син ОСОБА_5, який зізнався, що гроші взяв він, однак пообіцяв, що віддасть. Капітан поліції ОСОБА_6 запитав чи не заперечує він проти того щоб син написав розписку про те, що отримав гроші в борг. Він погодився. Вони разом з сином написали розписки: він про те, що надав гроші в борг, а син про те, що взяв гроші в борг. Оригінали розписок ОСОБА_6 забрав. Про те, чому розписки датовані 04.06.2016 року він не знає, їм так продиктував ОСОБА_6, насправді вони були написані 13.06.2016 року.

Представник позивача представник в судовому засіданні підтримав позицію останнього, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не зявився, до розгляду справи по суті позовних вимог надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти позову заперечив з підстав, викладених в його запереченнях та письмових поясненнях, відповідно до яких борг він позивачеві повернув в повному обсязі, про що свідчить відсутність у останнього оригіналу розписки, яку позивач повернув йому і він її знищив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він особисто до ОСОБА_1 не приїздив, у 2016 році на виклики виїздила слідчо-оперативна група, а не дільничні інспектори. Він складав висновок за зверненням ОСОБА_1 про наявність цивільних правовідносин, зі сторонами він особисто не спілкувався. В наданих йому для складання висновку матеріалах був рапорт працівника поліції, заява ОСОБА_1, пояснення обох сторін, а також одна чи дві розписки, він точно не памятає, як не памятає були це оригінали чи їх копії. Висновок про відсутність кримінального правопорушення він зробив посилаючись на наявність розписки, яка свідчила про те, що позивач позичив кошти відповідачу. Хто писав розписки він сказати не може, оскільки не був присутнім при їх написанні.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка ОСОБА_6, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд відповідно до ст.13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як свідчить висновок від 14.06.2016 року про результати розгляду повідомлення, 13.06.2016 року до Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області за телефоном 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про те, що він цього ж дня виявив відсутність грошових коштів на суму 10000грн. та 3800 доларів США. В ході проведення перевірки було встановлено, що зазначену суму коштів він позичив 04.06.2016 року своєму синові ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується розпискою останнього. Як пояснив ОСОБА_1, про те, що дав гроші своєму синові він, через свій похилий вік, просто забув. Ознак будь-якого кримінального правопорушення в даному випадку встановлено не було.

Разом з тим, відповідно до висновку від 12.07.2016 року про результати розгляду повідомлення ОСОБА_1 останній 05.07.2016 року знову звернувся до Олександрійського ВП з заявою, згідно якої його син ОСОБА_3 без дозволу взяв у нього грошові кошти на суму 10000грн. та 3800 доларів США. Під час проведення перевірки ОСОБА_1пояснив, що його син дійсно взяв у нього вказану суму грошей, при цьому написав розписку, що зобовязується повернути кошти до 01.09.2016 року, однак не повертає. В телефонній розмові ОСОБА_7 надати будь-які пояснення без присутності адвоката відмовився. Ознак будь-якого кримінального правопорушення в даному випадку теж встановлено не було.

Наявний у наданих Олександрійським ВП ГУНП в Кіровоградській області матеріалах висновку №4834 про повідомлення ОСОБА_1П, розпочатих 13.06.2016 року, оригінал розписки самого позивача ОСОБА_1 від 04.06.2016 року про те, що він зайняв своєму синові ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3800 доларів США та 10000 грн. не може бути належним доказом, оскільки за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору, а не навпаки.

Суд звертає увагу на безспірність того факту, що жодна зі сторін не має у своєму розпорядженні оригіналу боргового документу для підтвердження істотних умов укладеного договору позики.

Таким чином, суд позбавлений можливості встановити на підставі належних доказів дійсну суть та умови укладеного між сторонами договору позики, зокрема, її розміру, оскільки позиції сторін з цього приводу є різними. У зв'язку з цим положення ст.82 ЦПК України щодо обставини, які не підлягають доказуванню, до даного спору не можуть бути застосовані.

Тому обов'язком позивача в даному випадку є доказування наявності між сторонами факту укладення цивільно-правової угоди на визначених між ними істотних умовах, що породжувало б обов'язок у відповідача доказування факту виконання ними боргових зобов'язань у відповідності до затверджених умов договору.

Натомість, окрім відсутності у позивача оригіналу боргового документу (розписки), яка б мала знаходитись у його володінні у випадку невиконання боржниками зобов'язань, суд також звертає увагу на суперечливість позицій ОСОБА_1, викладеної ним у позовній заяві.

Так, у позові ОСОБА_1 спочатку вказує, що він дав у борг відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3800 доларів США та 10 000 грн. В подальшому позивач вказує, що відповідач ці гроші викрав, чим заподіяв йому моральну шкоду, проте після виклику до поліції написав боргову розписку, оригінал якої він не може надати.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 р. по справі № 6-79цс14 за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів.

Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.

У разі пред'явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання.

Надані ОСОБА_7 довідка про склад сімї від 01.03.2017 року вих.№200, видана головою квартального комітету №39, копія виписки з акту освідування серія КРД-Р-82 №012644 та акт №4 від 01.03.2017 року, про склад сімї свідчать лише про те, що відповідач має сестру ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є інвалідом ІІ групи з дитинства внаслідок захворювання на дитячий церебральний параліч, спастичний виражений тетрапарез, а з 2016 року спостерігаєть в КЗ «Олександрійська психіатрична лікарня» з приводу наслідків ураження головного мозку з розладами поведінки та емоцій, що підтверджується довідкою головного лікаря комунального закладу від 06.12.2017 року №823, та те, що остання проживає разом з відповідачем за однією адресою: с.Звенигородка, вул.Тихомирова,8. Надані докази жодним чином не підтверджують пояснення відповідача про те, що він повернув зазначену в розписці від 04.06.2016 року суму коштів позивачеві.

Разом з тим, в матеріалах справи та в наданих Олександрійським ВП ГУНП в Кіровоградській області матеріалах висновку №4834 про повідомлення ОСОБА_1П, розпочаті 13.06.2016 року містяться лише копії розписки від 04.06.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_3 взяв у свого батька ОСОБА_1 3800 доларів США та 10000 грн., які зобовязався повернути до серпня 2016 року. Оригінал розписки, як доказ, позивачем надано не було.

Враховуючи вимоги ст. 545 ЦК України, твердження відповідача про повернення боргу та відсутність у позивача оригіналу боргового документу, суд вважає позовні вимоги такими, що не є обґрунтованими, а позиція позивача не є доведеною в ході судового розгляду, оскільки судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки позивачем не надано доказів про існування на даний час боргу за борговою розпискою від 04.06.2016 року, то вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1,5 відсотки річних за користування коштами за період червень-листопад 2016 року на суму 1575грн. (105000 х 1,5 %) та моральної шкоди на суму 14175грн. не мають свого підґрунтя.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, судом встановлено відсутність оригіналу самої розписки від 04.06.2016 року, тобто не надано належного, достовірного, допустимого та достатнього доказу, а представлена копія розписки не може бути прийнята судом, як належний доказ у справі, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Судові витрати, відповідно вимог ст.141 ЦПК України, суд залишає по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258,259,263,265,354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 червня 2018 року.

Учасники справи:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП-, місце реєстрації: Кіровоградська область, м.Олександрія, с. Звенигородка, вул.Тихомирова,9;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації: Кіровоградська область, м.Олександрія, с.Звенигородка, вул.Тихомирова,8.

Суддя