Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 678/282/16-ц

провадження № 61-6873св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - Старший державний виконавець Летичівського районного відділу державної виконавчої служби - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2017 року, у складі суддів: Грох Л. М., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року державний виконавець Летичівського районного відділу державної виконавчої служби звернувся до суду з поданням про примусове проникнення в житлове приміщення для проведення виконавчих дій, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні з 19 травня 2017 року перебуває виконавчий лист №2-678-339/16, виданий 13 квітня 2017 року Летичівським районним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 коштів в сумі 157904,22 грн. При проведенні виконавчих дій державним виконавцем було направлено відповідні запити щодо з'ясування майнового стану боржника, встановлено зміну прізвища боржника в зв'язку з одруженням, родичі боржника не повідомили її фактичне місце проживання, та не дали згоди на вільний доступ до будинку.

Борг добровільно боржником не погашено, божник 21 грудня 2016 року знялася з реєстрації і місце її проживання невідоме, що свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Ураховуючи наведене, державний виконавець просив суд надати дозвіл на примусове проникнення до житлового приміщення по АДРЕСА_1 Летичівського району Хмельницької області для проведення виконавчих дій, - проведення перевірки наявності майна, що належить боржнику ОСОБА_6

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 07 липня 2017 року, у складі головуючого-судді Ходоровського І. Б., подання задоволено. Надано дозвіл старшому державному виконавцеві Летичівського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 на примусове проникнення до житлового приміщення по АДРЕСА_1 в с. Митківці Летичівського району Хмельницької області для проведення виконавчих дій, - проведення перевірки наявності майна, що належить боржнику ОСОБА_6

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судове рішення в добровільному порядку не виконано, а зміна місця проживання та реєстрації боржника не може впливати на необхідність вжиття державним виконавцем дій щодо перевірки її майнового стану за тією адресою, яка вказана у виконавчому документі.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 19 жовтня 2017 року ухвалу Летичівського районного суду Хмельницької області від 07 липня 2017 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні подання державного виконавця Летичівського районного відділу державної виконавчої служби про примусове проникнення в житло відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що подання державного виконавця не містить жодних даних про те, що у житлі ОСОБА_7 знаходиться майно боржника ОСОБА_6 чи майно та кошти, належні їй від інших осіб.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначав, що є власником житлового приміщення по АДРЕСА_1 в с. Митківці Летичівського району Хмельницької області проте ним не надано жодних доказів на підтвердження цих доводів. Крім того, місце проживання ОСОБА_8 не установлено.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 лютого 2018 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження в указаній справі.

21 березня 2018 року ОСОБА_8 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що на примусовому виконанні в Летичівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіальному управлінні юстиції у Хмельницькій області перебуває виконавчий лист №2-678-339/16, виданий 13 квітня 2017 року Летичівським районним судом Хмельницької області, про стягнення коштів в сумі 156340,80 грн та судових витрат в сумі 1563,42 грн з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 Місцем проживання боржника вказано с. Митківці Летичівського району Хмельницької області.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 19 травня 2017 року ВП №53979935 направлялась сторонам виконавчого провадження, проте боржник ОСОБА_8 її не отримала у зв'язку з непроживанням адресата за вказаною адресою. 09 грудня 2015 року в зв'язку з одруженням боржник змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_6.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 в с. Митківці Летичівського району належить на праві власності батькові боржника - ОСОБА_7

21 грудня 2016 року ОСОБА_6 знята з реєстрації місця проживання АДРЕСА_1.

Судами встановлено, що на час розгляду справи боржник не має зареєстрованого місця проживання, згідно повідомлення її представника вона фактично проживає за адресою: в АДРЕСА_2.

Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно статті 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

З аналізу вищенаведених норм Закону вбачається, що у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні подання державного виконавця відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, статей 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки подання державного виконавця не містить жодних даних про те, що у житлі ОСОБА_7 знаходиться майно боржника ОСОБА_6 чи майно та кошти, належні їй від інших осіб, а отже, є необґрунтованим.

Доводи касаційної скарги про те, що оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначав, що є власником житлового приміщення по АДРЕСА_1 в с. Митківці Летичівського району Хмельницької області проте ним не надано жодних доказів на підтвердження цих доводів спростовуються довідкою Меджибізької селищної ради об'єднаних територіальних громад Летичівського району Хмельницької області від 26 червня 2017 року № 261 (а.с. 54).

Доводи касаційної скарги про те, що місце проживання ОСОБА_8 не установлено є необґрунтовані, оскільки судами установлено, що боржник не проживає за спірною адресою та не має зареєстрованого місця проживання, а згідно повідомлення її представника вона фактично проживає за адресою: в АДРЕСА_2.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик