АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/765/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4706/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Кирилюк Г.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паньшина Олена Валеріївна, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання договору дарування недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В., -

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Просив визнати недійсним договір дарування квартири від 08 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки на час вчинення даного правочину, на квартиру був накладений арешт.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник проти апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

08 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 4-910.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 просив визнати договір дарування недійсним, посилаючись на те, що на час укладення правочину, квартира перебувала під арештом, накладеним згідно ухвали суду від 06 червня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подано до суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2, та квартиру АДРЕСА_2, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 7 340 596 грн. 81 коп. та судовий збір в розмірі 6 820 грн. 20 коп.

Рішення набрало законної сили 17 червня 2016 року.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири, ОСОБА_1 зазначив, що договір є фіктивним, оскільки сторони не мали на меті настання наслідків, обумовлених ним. Договір укладено з метою уникнення від обов'язку повернути позику в розмірі 7 340 596 грн. 81 коп. Крім того, договір було укладено під час, коли на квартиру судом накладено арешт.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У відповідності до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Встановлено, що спірний договір укладено в період, коли цивільна справа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 позики перебувала в суді. ОСОБА_2 був обізнаний про наявність пред'явленого до нього позову та повідомлений про розгляд справи. Спірний договір про дарування квартири ОСОБА_2 уклав зі своєю матір'ю ОСОБА_3 08 липня 2016 року, тоді як на квартиру судом 06 червня 2016 року був накладений арешт. Будь-яких доказів, що укладення договору дарування квартири призвело до наслідків, передбачених його умовами, відповідачі не надали. Крім того, ОСОБА_2 не виконано рішення суду про стягнення з нього позики, що підтверджується матеріалами справи, та його поясненнями.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 1, ч. 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених фактичних обставин, колегія суддів вважає, що договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 08 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 4-910, слід визнати недійсним з огляду на те, що за своїм змістом він суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір по 689 грн. з кожного (за подання позовної заяви в розмірі 551 грн. 20 коп., та за подання апеляційної скарги в розмірі 826 грн. 80 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністьвисновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду від 28 березня 2018 року постановлено з неповним з'ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паньшина Олена Валеріївна, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання договору дарування недійснимзадовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 08 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паньшиною Оленою Валеріївною за реєстровим № 4-910.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1судовий збір по 689 гривень з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 червня 1018 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: Г.М. Кирилюк

Т.А. Слюсар