Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 750/1679/16-ц

провадження № 61-10329св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа - Друга чернігівська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 липня 2016 року у складі судді Жук М. І. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Позігуна М. І., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа - Друга чернігівська державна нотаріальна контора, про визнання припиненими договорів кредиту та іпотеки, виключення даних про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Позов мотивовано тим, що 07 березня 2012 року між його батьком - ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» (далі - ТОВ «КБ «Дельта»), був укладений кредитний договір, згідно із яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 876 754,37 грн та іпотечний договір, відповідно до умов якого позичальник передав банку в іпотеку приміщення аптеки, яке розташоване в будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

26 вересня 2013 року він, як єдиний спадкоємець, отримав свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, вартість якого становить 164 469 грн.

У квітні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості у зв'язку з невиконанням умов договору, однак рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07 травня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено з тих підстав, що кредитор втратив право вимоги до спадкоємця в порядку статті 1281 ЦК України у зв'язку з пропуском передбачених законом строків пред'явлення цієї вимоги.

З урахуванням викладеного, позивач просив визнати такими, що припинились, зобов'язання за вказаним кредитним договором та договором іпотеки, а також виключити дані про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов'язання за договорами кредиту та іпотеки входять до складу спадщини, а позивач, як спадкоємець, став власником іпотечного майна 26 вересня 2013 року і на момент розгляду справи не сплив трирічний строк позовної давності звернення стягнення на предмет іпотеки, який обчислюється з 26 вересня 2013 року.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини, спадкоємець несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, в разі його порушення боржником, в межах вартості спадкового майна, з врахуванням строку, встановленого загальними положеннями про позовну давність.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, вирішуючи спір, неправильно встановили перебіг строку позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, не врахували, що на час розгляду справи сплив трирічний строк позовної давності, який слід обчислювати з дати прийняття позивачем спадщини після смерті батька - ІНФОРМАЦІЯ_1.

У січні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивував тим, що законом не передбачена така підстава припинення іпотеки, як смерть іпотекодавця та позбавлення права вимоги до спадкоємця. Зобов'язання за кредитним договором та договором іпотеки входять до складу спадщини, позивач, як спадкоємець став власником іпотечного майна 26 вересня 2013 року, а тому на момент розгляду справи трирічний строк позовної давності на звернення стягнення на предмет іпотеки не сплив.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пунктів розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судові рішення першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Суди установили, що 07 березня 2012 року між батьком позивача - ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ТОВ «КБ «Дельта», був укладений кредитний договір, згідно із яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 876 754,37 грн та іпотечний договір, відповідно до умов якого позичальник передав банку в іпотеку приміщення аптеки, яке розташоване в будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

23 квітня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості у зв'язку з невиконанням умов договору.

26 вересня 2013 року ОСОБА_4, як єдиний спадкоємець, отримав свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, вартість якого становить 164 469 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 лютого 2015 року частково задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто з ОСОБА_4, як правонаступника ОСОБА_5, на користь банку 706 236 грн заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07 травня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в позові ПАТ «Дельта Банк» з підстав неправильного способу захисту порушених прав, обраного банком.

Встановивши, що ОСОБА_4 набув статус іпотекодавця у зв'язку з набуттям права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування, суди виходили з того, що у нього виник обов'язок відповідати за задоволення вимог банку в межах вартості предмета іпотеки.

Суд погоджується з такими висновками, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Порядок прийняття спадщини визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-31цс16 від 17 лютого 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли правильного висновку про те, що позивач, як спадкоємець, став власником іпотечного майна 26 вересня 2013 року і на момент розгляду справи (позов подано до суду у лютому 2016 року) не сплив трирічний строк позовної давності звернення стягнення на предмет іпотеки, який слід обчислювати саме з цієї дати.

Доводи позивача про те, що строк позовної давності слід обчислювати з ІНФОРМАЦІЯ_1 - безпідставні, оскільки в день смерті боржника ОСОБА_5 банк не знав і не міг знати про порушене право.

У квітні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості у зв'язку з невиконанням умов договору, однак рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено, з тих підстав що кредитор втратив право вимоги до спадкоємця про стягнення заборгованості в порядку статті 1281 ЦК України у зв'язку з пропуском передбачених законом строків пред'явлення цієї вимоги. Касаційний суд виходив з того, що позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав.

Висновки судів та ухвалені судові рішення у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором не є преюдиційними у цій справі, оскільки стосуються неправильного способу захисту порушених прав, обраного банком, ними не встановлені обставини, які стосуються припинення зобов'язань, що виникли за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між банком та ОСОБА_5

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

Ю. В. Черняк