печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Литвинової І. В.

при секретарі Чепізі Є. І.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

24.03.2017 справа надійшла до Печерського районного суду м. Києва та її передано судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвалою судді від 11.04.2017, після отримання відомостей про адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, у справі відкрито провадження /т. І а. с. 54/.

На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01.02.2018 ухвалою суду витребувано письмові докази з наданням інформації з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про доходи відповідача, з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та Центрального управління Пенсійного фонду України в м. Києві /т. ІІІ а. с. 112-113/.

У підготовчому судовому засіданні 29.03.2018 представник відповідача подала суду відзив на позов, у якому заперечувала проти доводів сторони позивача, вказуючи, що відповідач повністю забезпечує своїх доньок, і готовий продовжувати систематично та у повному обсязі їх утримувати, проте він категорично не погоджується з вимогами позивача про стягнення аліментів на її користь, а також вказав, що вона не виконує умови укладеного 03.07.2017 договору між батьками щодо місця проживання та участі у вихованні дітей, перешкоджаючи йому зустрічатися з доньками. Проте, незважаючи на такі перешкоди, відповідач вживає заходів для отримання дітьми грошових коштів на купівлю речей, продуктів харчування, одягу, взуття, інших товарів, а також на витрати по організації їх дозвілля та відпочинку. А окрім того, як вказано, найменша донька - ОСОБА_5 більшість часу за її власним бажанням проживає з батьком, він займається її вихованням та повністю забезпечує матеріально /т. ІІІ а. с. 165-167/.

Ухвалою суду від 29.03.2018 провадження у справі у частині вимог про визначення місця проживання дітей закрито, оскільки сторони урегулювали спір шляхом укладення 03.07.2017 договору між батьками щодо місця проживання та участі у вихованні дітей, визначивши, що неповнолітні доньки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 проживатимуть з матір'ю, зміна їхнього місця проживання здійснюється за попереднім повідомленням батька по телефону, через смс-повідомлення, месенджери, електронною поштою, із вказівкою на місце майбутнього проживання /т. ІІ а. с. 49-51, т. IV а. с. 46-47/.

Оскільки предметом спору поданого позову був розгляд взаємопов'язаних між собою позовних вимог: стягнення аліментів на утримання спільних дітей сторін та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, що виключало розгляд справи у порядку спрощеного провадження, судом було розпочато підготовче провадження у справі.

Незважаючи на закриття провадження у справі у частині вимог про визначення місця проживання ухвалою від 29.03.2018, змінювати порядок розгляду суд вважає недоцільним на стадії призначення справи до розгляду по суті.

29.03.2018 у справі закрито підготовче провадження та призначено судове засідання по суті справи /т. ІІІ а. с. 43-44/.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться у матеріалах справи.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість заявленої позовної вимоги та письмові пояснення відповідача.

Третя особа у справі подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника, у зв'язку із чим останній не з'явився у судове засідання /т. ІІІ а. с. 141/.

Суд, заслухавши обґрунтування сторони позивача, заперечення сторони відповідача, допитавши у якості свідка позивача, у порядку статті 92 ЦПК України, та враховуючи письмові пояснення та додаткові письмові пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2017, що набрало законної сили 24.06.2017, розірвано /т. ІІ а. с. 47/.

За час перебування сторін у шлюбі у них народилося п'ятеро доньок, троє з яких на час розгляду справи є неповнолітніми: ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3) та повнолітня ОСОБА_5 ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_4), яка продовжує навчання /т. І а. с. 13-18/.

Позивач є зареєстрованою та проживає разом з неповнолітніми дітьми у квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_8, яка, за поясненнями сторін, є матір'ю відповідача, тобто бабусею ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 /т. ІV а. с. 128/.

Судом встановлено, що 03.07.2017 сторонами було укладено договір між батьками щодо місця проживання та участі у вихованні дітей, умовами якого визначено, що неповнолітні доньки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 проживатимуть з матір'ю - позивачем у справі ОСОБА_1 /т. ІІ а. с. 49-51/.

На підтвердження витрат на утримання дітей протягом 2017 року стороною позивача надано квитанції з магазинів, супермаркетів, закладів громадського харчування, кінотеатрів, розважальних комплексів, театру /т. ІІ а. с. 57-95, 110-121, т. ІІІ а. с. 36-111/.

Представником позивача надано суду письмові докази про понесені повнолітньою донькою сторін ОСОБА_1 Крістіною витрат на орендну плату житлового приміщення у м. Прага Чеської Республіки, де навчається, про її зарахування на навчання у Нью-Йоркському університеті у Празі /т. ІІІ а. с. 24-45, 53-55/.

Доказів того, що ОСОБА_1 ОСОБА_10 вимушена під час навчання за межами України працювати на двох роботах, щоб мати можливість підтримувати достатній рівень життя, стороною позивача не надано, отже такі доводи є непідтвердженими.

Також і стороною відповідача надано фіскальні чеки за товари, придбані для дітей, у тому числі мобільний телефон Apple iPhone 7 (32 Gb Rose Gold) вартістю 17 215 грн. та аксесуари до нього, два мобільні телефони Apple iPhone 6 (32 Gb Rose Gold) вартістю 16 940 грн., придбані 25.12.2016, та послуги, у тому числі медичного характеру /т. ІІІ а. с. 193-250, т. IV а. с. 1-34/.

Встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 навчалися від 22.08.2016 до 31.03.2017 у 7-му грейді, 3-му грейді та групі ресепшин Британської міжнародної школи м. Києва за міжнародною програмою, відповідно до укладеного договору з батьком - ОСОБА_4 - відповідачем у справі /т. ІІ а. с. 129, 130-141, 142, 143-154, 155, 156-167/.

Як вбачається з довідки вих. № 189 від 27.06.2017, виданої ТОВ «Київська загальноосвітня приватна школа І-ІІІ ступенів «Британська Міжнародна Школа-Київ», припинення 31.03.2017 навчання неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 відбулося у зв'язку із неналежним виконанням договірних зобов'язань щодо сплати за надані освітні послуги /т. ІІ а. с. 168/.

У зв'язку з тим, що доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шкільного віку, позивач, як вона зазначила і про що надала копії договорів про надання послуг, наймає репетиторів для дітей з метою їх підготовки з математики та української мови /т. ІІ а. с. 107, 108/.

Разом з тим, довідки, видані 19.05.2017 №№ 150, 151 загальноосвітнім навчальним закладом ІІ-ІІІ ступенів «Центр дистанційної освіти «Джерело» щодо навчання ОСОБА_6 та ОСОБА_7, подані суду 26.09.2017, підтверджують лише можливість навчання дівчаток у вказаному закладі, за умови надання документів з попереднього місця навчання і не є належним письмовим доказом того, що вони відвідують навчання у «Джерелі» /т. ІІ а. с. 123, 124/.

Окрім того, як вбачається з наданих характеристик ОСОБА_6 та ОСОБА_7, діти навчаються у сьомому та третьому класах відповідно у школі І-ІІІ ступенів № 133 Печерського району м. Києва /т. ІІІ а. с. 22, 23/.

Згідно з відомостями довідки вих. № 33 від 20.11.2017, виданою ТОВ «Дошкільний навчальний заклад «Академія щастя «ЛІПКІДЗ», та виданою характеристикою № 4 від 24.01.2018, ОСОБА_5 відвідує вказаний заклад з 04.09.2017, у відповідності до укладеного договору від 18.09.2017 №391/ос відповідачем із закладом /т. ІІ а. с. 227, т. ІІІ а. с. 24-25, 176-182, 183/. Вартість надання послуг дошкільної освіти ОСОБА_5 сплачена відповідачем у розмірі 114 237 грн. 79 коп., а також за послугу доступу (картку) та за харчування /т. ІІІ а. с. 183, 184, 185-191/.

Встановлено, що відповідачем було відкрито для своїх доньок ОСОБА_7 і ОСОБА_6 банківські картки з доступом до додаткового рахунку за договором, укладеного ним з ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», і, відповідно до виписки, станом на 30.01.2018 з якого, батьком систематично перераховувалися з 01.10.2017 по 30.01.2018 грошові суми від 1000 грн. до десяти разів на місяць для кожної з доньок /т. ІV а. с. 172-175/.

ОСОБА_1 стверджує, що отримує дохід від власної діяльності, на підтвердження чого надано суду копію договору про надання послуг, довідку та виписки з АТ «ОТП Банк», виписки з рахунку в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» /т. ІІ а. с. 97-105/.

Позивач просила суд присудити стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 28000 грн. щомісячно для кожної з доньок ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і Крістіни.

Ухвалою від 26.09.2017, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до журналу судових засідань, суд визнав особисту явку відповідача у наступне судове засідання обов'язковою /т. ІІ а. с. 178/.

Проте, відповідач не з'явився у судове засідання, надавши суду через уповноваженого представника свої письмові пояснення, у яких наголосив на тому, що готовий продовжувати систематично та у повному обсязі утримувати своїх дітей, проте категорично не погоджується з вимогами позивача про стягнення аліментів на її користь, а також вказав, що вона не виконує умови укладеного 03.07.2017 договору між батьками щодо місця проживання та участі у вихованні дітей, перешкоджаючи йому зустрічатися з доньками. Окрім того, відповідач зазначив, що наймолодша донька ОСОБА_5 проживає з ним і перебуває на його повному утриманні, тому предмет спору щодо неї взагалі відсутній /т. ІІ а. с. 195-196/.

Ухвалою суду від 01.02.2018 зобов'язано Головне управління ДФС у м. Києві Державної фіскальної служби України надати інформацію про доходи відповідача, отримані ним у період з 01.01.2016, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України - інформацію щодо перетину кордону громадянином України відповідачем у період з 01.01.2016, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві - інформацію, чи є працевлаштованим відповідач, і в разі позитивної відповіді, повідомити повне найменування суб'єкта господарювання, в якому він працює /т. ІІІ а. с. 112-113/.

Відповідно до наданої Головним центром обробки спеціальної інформації відповіді, на виконання ухвали суду від 01.02.2018, відповідач 20 разів виїздив за межі України, починаючи з 23.04.2016 по 30.12.2017. Серед відвіданих країн: Швейцарія, Велика Британія, Німеччина, Туреччина, Королівство Нідерланди, Австрія, Італія, Латвія, Ізраїль, Білорусь, Азербайджанська Республіка, Російська Федерація, Сербія /т. ІІІ а. с. 134/.

Головним управлінням ДФС у м. Києві надано письмову відповідь на виконання ухвали суду від 01.02.2018, згідно з якою відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідача в інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України за період І кварталу 2016 року по IV квартал 2017 року - відсутні /т. ІІІ а. с. 136-137/.

Аналогічного змісту відповідь була надана Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві /т. ІІІ а. с. 139/.

Допитана 18.06.2018, у порядку статті 92 ЦПК України, позивач, даючи суду покази в якості свідка, вказала, що відповідач є заможною людиною, у власності якого перебуває два будинки, два автомобілі марки Мерседес, якими керують особисті водії, свій час він проводить у ресторанах, як їй стало відомо зі слів найменшої доньки ОСОБА_5, яка спілкується з батьком. Відповідач створив нову сім'ю з іншою жінкою, у них народилася спільна дитина, якій наразі чотири роки. З вересня 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 користуються картковими рахунками, відкритими батьком для них, на власний розсуд, що позивач вважає неправильним, оскільки діти провокуються на недоцільні витрати. Позивач вказала, що самостійно забезпечує навчання старшої доньки Крістіни за кордоном з 2015 року, для чого продала свій автомобіль, багато витрачає на репетиторство для молодших доньок-школярок. Під час дачі показів, позивач вказала, що минулого літа (2017) діти відпочивали у таборі під Києвом, і цього року відповідач сплатив за відпочинок двох дітей у таборі. Також позивач заперечила, що налаштовує дітей проти батька, вказала, що ставиться до нього з повагою і вдячна за його допомогу.

Такі покази позивача в якості свідка суперечать наданим нею письмовим поясненням, що долучені до матеріалів справи, у частині того, що неповнолітні діти не відпочивали протягом двох років у літніх таборах, не оздоровлювалися, проте це ставить під сумнів і решту доводів позивача, які не мають підтвердження /т. IV а. с. 121-127/.

Згідно з положеннями статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 1 статті 76 ЦПК України містить визначення, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно, докази повинні відповідача чотирьом вимогам, щоб були враховані судом, а саме належність, допустимість, достовірність і достатність.

Тому суд при постановленні рішення враховує покази позивача як свідка, оскільки вона до початку надання показів була приведена судом до присяги, відповідно до ст. 230 ЦПК України /т. ІV а. с. 129/.

Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї та обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у постанові від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 20, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

За приписами частини 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судовим розглядом встановлено, що у власності відповідача з 11.11.2009 знаходиться нежитлове офісне приміщення № 21 загальною площею 54,7 кв. м. за адресою: Луганська обл., м. Луганськ, вул. Радянська, буд. 59, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (інформаційна довідка № 125054525 від 23.05.2018) /т. ІV а. с. 119-120/.

Наявність іншої сім'ї та малолітньої дитини стороною відповідача не визнається.

Положеннями ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 ст. 184 Сімейного кодексу України).

Згідно з частиною 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991, то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що за наявності підстав, визначених цим законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Таким чином обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 Сімейного кодексу України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення, керуючись при цьому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за № 1078, з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Присудження аліментів на утримання дітей не вимагає як обов'язкової підстави встановлення факту уникнення одного чи обох батьків від обов'язку щодо забезпечення дітей, головними критеріями - є необхідність отримання кожною дитиною достатнього рівня життя, який забезпечуватиме її гармонійний розвиток.

ОСОБА_4 здатний і готовий, на чому наголошує, повністю забезпечувати матеріально і утримувати доньок, про що свідчать і його дії, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, проте суд встановив, що відповідач не має офіційно підтверджених доходів, відомості про його працевлаштування відсутні у суду, у його власності знаходиться житлове приміщення, що розташоване у м. Луганськ Луганської області - території, що станом на час розгляду справи перебуває поза контролем державної влади України, дохід від якого також не встановлено.

Враховуючи у сукупності встановлені обставини, суд вважає за доцільне визначити суму аліментів у твердій грошовій сумі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, як встановлено частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України.

З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на утримання доньок ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, у твердій грошовій сумі у розмірі 20000 грн. щомісячно, починаючи з 23.03.2017 до повноліття кожної з них.

Також суд присуджує стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки ОСОБА_10, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 20000 грн. щомісячно до досягнення нею двадцяти трирічного віку, або до припинення її навчання.

Положеннями статті 177 Сімейного кодексу України передбачається, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження, одночасно дбаючи про збереження та використання майна дитини в її інтересах. За частиною 2 зазначеної норми закону, якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, що закріплено у частині 1 статті 179 Сімейного кодексу України.

Законодавець передбачив, що той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини, як визначено нормою частини 2 статті 179 Сімейного кодексу України.

Також законодавством передбачено і право неповнолітньої дитини брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України, відповідно до частини 3 статті 179 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом, відповідно до положень статті 30 Цивільного кодексу України.

Як визначено Цивільним кодексом України у статтях 30-31, фізична особа, що не досягла чотирнадцяти років, наділена частковою цивільною дієздатністю, є малолітньою особою, і має право: самостійно вчиняти дрібні побутові правочини (тобто такі, що задовольняють побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість) та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що аліменти можуть бути використані тим з батьків, з яким дитина проживає, лише в інтересах самої дитини, в силу її часткової цивільної дієздатності, пов'язаної з віковим обмеженням. А той з батьків, з яким проживає дитина, для утримання та забезпечення якої сплачено аліменти, жодним чином не набуває права власності на ці суми, правовий режим характеризується лише правом розпоряджатися такими грошовими коштами, що спрямовується на задоволення потреб дитини.

Законодавством у справах сім'ї, зокрема статтею 186 Сімейного кодексу України, передбачено здійснення контролю органом опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів, а саме, частина перша статті надає право платнику аліментів звернутися із заявою до органу опіки та піклування про перевірку цільового витрачання аліментів тим з батьків, з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 2 статті 186 Сімейного кодексу України, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

За приписами частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, від сплати якої позивач була звільнена на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а саме сума у розмірі 640 грн.

Відповідно до статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, тобто у розмірі 60000 грн., що становить суми по 20 000 грн. на утримання повнолітньої ОСОБА_10, яка продовжує навчання, і неповнолітніх ОСОБА_5: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5.

На підставі обставин, встановлених судом, що мають юридичне значення, та керуючись:

ст. ст. 3, 8, 21, 48, 51, 52, 55, 57, 129 Конституції України,

ст. ст. 177-179, 180-182, 184, 186, 191, 198-201 Сімейного кодексу України,

ст. ст. 3, 10, 11, 16, 30-32 Цивільного кодексу України,

ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

ст. 8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»,

ст. ст. 1-19, 27, 33, 34, 42-49, 58-62, 76-83, 89-92, 95, 141, 209-216, 227-246, 258, 259, 263-268, 273, 352-354, 430 Цивільного процесуального кодексу України,

суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродж. м. Красний Луч Луганської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_8), доньки ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_9), доньки ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_10) у твердій грошовій сумі у розмірі 20000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23 червня 2017 року і до досягнення повноліття кожною дитиною, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродж. м. Красний Луч Луганської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_11) у твердій грошовій сумі у розмірі 20000 грн. щомісячно, починаючи з 23 червня 2017 року і до припинення навчання, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку, а саме до 05 лютого 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродж. м. Красний Луч Луганської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова