Cправа № 127/2647/18
Провадження № 2/127/466/18
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

21 червня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Крижанівському В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 (на момент розгляду справи ОСОБА_2) ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що її син спільно з колишньою дружиною придбали транспортний засіб, що являвся спільним майном подружжя. Судовим рішенням за сином було визнано права власності на його 1/2 частину, однак, син під час розгляду справи помер, не зареєструвавши право на його частку за собою. Оскільки лише позивач звернулась до нотаріуса за прийняттям спадщини і їй було відмовлено у видачі свідоцтва, тому вона була змушена звернутися з відповідним позовом до суду та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 на ? частку автомобіля KIA CEED № кузова U5YEF24229LI48539, що належав ОСОБА_5, згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27.09.2017 року та рішення Вінницького міського суду від 21.12.2016 року, у справі №127/7659/16-ц. Судові витрати залишити за позивачем.

Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання та визначено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву. Також задоволено клопотання позивача та витребувано з Першої державної нотаріальної контори, належним чином засвідчену, копію спадкової справи до майна ОСОБА_6, померлого 11.01.2017 року (а.с. 32).

Відзив на позовну заяву відповідачем в строк визначений судом, подано не було.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи.

Ухвалою суду від 10 травня 2018 року було закінчено підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 не зявився, надавши суду заяву з проханням провести заочний розгляд справи без участі сторін. Заявлений позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення у її відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 5 квітня 2016 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_4 було розірвано (а.с. 12). Після розірвання шлюбу визначено прізвище відповідача ОСОБА_3. Рішення суду набрало законної сили 16.04.2016 року (а.с. 12).

Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2016 року, справа № 127/7659/16-ц, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя задоволено. Визнано автомобіль КІА CEED № кузова U5YEF2422LI48539, що зареєстрований згідно облікової картки за ОСОБА_3 12.05.2016 року з реєстраційним номером АВ8177СЕ, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (на час шлюбу ОСОБА_6) ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_6 право власності на ? частку автомобіля КІА CEED № кузова U5YEF2422LI48539, що зареєстрований згідно облікової картки за ОСОБА_3 12.05.2016 року з реєстраційним номером АВ8177СЕ (а.с. 15-17). Дане рішення суду набрало законної сили 27.09.2017 року.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником автомобіля КІА CEED, № шасі (кузова) U5YFF24229L148539, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску, є відповідач ОСОБА_9 (а.с. 11).

Судом встановлено, що 11.01.2017 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 370811, виданим 17.01.2017 року (а.с. 7а).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.07.2017р. (а.с. 8), ОСОБА_1 вступила в спадщину після смерті ОСОБА_6, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9).

Так, згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 27.09.2017 року рішення Вінницького міського суду від 21.12.2016 року, було залишено без змін (а.с. 13-14).

Постановою про відмову у вчинення нотаріальних дій № 300/ 02-31 від 30.01.2018р. (а.с. 10), позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва з огляду на те, що згідно пп. 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 262/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Оскільки ОСОБА_1 не надала відповідних документів, що підтверджують право власності спадкодавця на вищевказане рухоме майно відповідно до вимог законодавства, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на одну другу частку автомобіля вказаного вище, на імя ОСОБА_1, нотаріальна контора не може видати в звязку з тим, що не надані відповідні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на вищезазначене спадкове майно.

Таким чином, позивач в позасудовому пордяку не може отримати документів, що підтверджують право на спадщину на ? частку автомобіля KIA CEED № кузова U5YEF24229LI48539, оскільки право власності ОСОБА_6, що виникло згідно рішення Вінницького міського суду від 21.12.2016 року, справа №127/7659/16-ц, не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи вищевикладене, позивачу належать усі права та обов'язки спадкодавця на момент відкриття спадщини, в тому числі і право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є визнання права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти

Статтею 68 Закону України "Про нотаріат", пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Пунктом 4.18. глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України" встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, на підставі заповіту позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, що підтверджується матеріалами спадкової справи витребуваної судом (а.с. 57-84).

З відповіді виконкому Немирівської міської ради від 20.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 було змінено прізвище на ОСОБА_2 (а.с. 26).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з такого, що позивачем в заявленому позові зазначено, що він просить залишити судові витрати за собою.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 на ? частку автомобіля KIA CEED № кузова U5YEF24229LI48539, що належав ОСОБА_5 згідно Рішення Вінницького міського суду від 21.12.2016 року у справі №127/7659/16-ц., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27.09.2017 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 8, 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 321, 328, 392, 1216-1218, 1223, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 50, 68 Закону України "Про нотаріат", п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 12, 76-81, 89, 178, 191, 263-265, 280-282, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 на ? частку автомобіля КІА СЕЕD № кузова U5YEF24229LI48539, що належав ОСОБА_5, згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27.09.2017 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2016 року у справі №127/7659/16-ц.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована та проживає за адресою: 21036, АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повний текст судового рішення складений 26.06.2018 року.

Суддя: