Справа № 206/5651/17
Провадження № 2/206/651/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Мороза К.Т.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та розподіл нажитого у шлюбі майна, -

ОСОБА_4 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Сторони у шлюбі перебувають з 05.10.2002. У 2003 році в них народилась донька ОСОБА_5. Останній рік сумісне життя між подружжям погіршились, фактично сторони почали проживати нарізно, створили нові сімї. З квітня поточного року відповідач припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання доньки. В звязку із вищевикладеним позивач просила розірвати шлюб, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, під час шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: ліжко, меблевий гарнітур, трюмо, люстра, ноутбук, принтер, велосипед, шкаф-купе, диван, холодильник, стіл компютерний, 2 тумби під телевізор, телевізор, пральна машина, пилосос миючий, набір кухонної меблі, мікрохвильова плита, кухонний блендер та комбайн, загальна вартість якого 59900,00 грн. Оскільки сторони живуть нарізно позивач, також, просила виключити з переліку сумісно нажитого майна, шляхом визнання права власності за позивачем та донькою дитяче майно, а саме: ліжко 90см. х 2000см. вартістю 3500 грн., меблевий гарнітур "Юніор" вартістю 6300 грн., трюмо вартістю - 2000 грн., люстра вартістю 6000 грн., ноутбук НР вартістю 7700 грн., принтер EPSON вартістю 3000 грн., велосипед спортивний вартістю 7450 грн., інше нажите майно розподілити таким чином: виділити відповідачу та визнати за ним право власності на шкаф-купе 3-дверний з дзеркалом вартістю 8600 грн., стіл компютерний вартістю 1500 грн., 2 тумби під телевізор вартістю 2000 грн., телевізор Toshiba вартістю 2850 грн., набір кухонної меблі вартістю 1500 грн., а позивачу - диван 1600см. х 2000 см. вартістю 5250 грн., холодильник Indezit вартістю 8000 грн., пральну машину Samsung вартістю 7000 грн., пилосос миючий вартістю 4500 грн., мікрохвильову плиту вартістю 2000 грн., кухонний блендер вартістю 2000 грн. та кухонний комбайн вартістю 1200 грн.

Відповідачем на адресу суду було направлено заяву, згідно змісту якої, відповідач визнав позов в частині розірвання шлюбу, не заперечував проти стягнення з нього на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проти розподілу спільно нажитого майна не заперечував та просив задовольнити у редакції, в якій заявлено відповідну вимогу.

У судовому засіданні, відповідач подану ним раніше заяву підтримав.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

29.03.2018 суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення представника позивача, думку відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

05.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, запис № 383.

19.03.2003 у сторін народилася донька - ОСОБА_5, що підтверджується копією Свідоцтва про народження, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, запис № 187. Судом було встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть.

Загальна вартість спірного майна (без дитячих речей) становить 59900 грн., вартість майна, яке просить виділити собі у власність позивачка, становить 31300 грн., вартість майна, яке позивачка просить залиши відповідачу - 29950 грн.

Також, судом встановлено, що ліжко 90 см. х 2000 см., меблевий гарнітур "Юніор", трюмо, люстра, ноутбук НР, принтер EPSON, велосипед спортивний, були придбані подружжям для забезпечення розвитку, навчання та виховання спільної дитини.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сімя сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищенаведені обставини, з метою захисту прав дитини, а також того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини саме у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на відсутність об'єктивних та достатніх підстав для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст. 71 СК України встановлено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 22 вказаної вище поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже, при вирішенні позовної вимоги щодо розподілу майна подружжя, суд враховує, що під час судового розгляду відповідач не заперечував проти задоволення вимог позивача щодо порядку розподілу у власність кожного із подружжя зазначеного у позові майна, а також, просив задовольнити дану вимогу в редакції, в якій її було заявлено позивачем.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 174 СК України майно, придбане батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини.

Закон зобовязує батьків передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток - ч. 1 ст. 176 СК України.

Отже, питання права власності дитини на речі придбані батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини,чітко визначено: дитячі речі - це об'єкт права власності самої дитини.

Таким чином, у разі поділу майна подружжя суд не може враховувати вартість цих речей, оскільки вони не входять до складу подружнього майна. Дитячі речі як окремий об'єкт належать виключно дитині, тому вони завжди мають слідувати за дитиною як в юридичному, так і в фактичному розумінні.

Виходячи із вищевикладеного суд приходить до висновку, що розподіл майна подружжя має бути вирішено, без урахування майна яке є власністю дитини, а саме: ліжка, меблевого гарнітура, трюмо, люстри, ноутбука, принтера, велосипеда, інше майно підлягає розподілу між сторонами таким чином, позивачу: диван, холодильник, пральна машина, пилосос миючий, мікрохвильова плита, кухонний блендер та комбайн, відповідачу: шкаф-купе, стіл компютерний, 2 тумби під телевізор, телевізор, набір кухонної меблі.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 70, 104, 105, 112, 174, 176, 180, 182 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та розподіл нажитого у шлюбі майна задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 (місце проживання: 49116, м. Дніпро, вул. Лебедина, буд. 4, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (місце проживання: 49022, АДРЕСА_1), зареєстрований 05.10.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, запис № 383, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення здійснювати з 24.10.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Поділити майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності таким чином.

Визнати право власності за ОСОБА_3 на диван 1600 см. х 2000 см., холодильник Indezit, пральна машина Samsung, пилосос миючий, мікрохвильова плита, кухонний блендер та кухонний комбайн.

Визнати право власності за ОСОБА_2 на шкаф-купе 3-дверний з дзеркалом, стіл компютерний, 2 тумби під телевізор, телевізор Toshiba, набір кухонної меблі.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2560 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.06.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак