25 червня 2018 року м.Суми
Справа № 580/192/18
Номер провадження 22-ц/788/880/18
судді Апеляційного суду Сумської області Ткачук С.С. щодо постанови колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 20 червня 2018 року, за результатами перегляду справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 28.02.2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом як до основної так і до додаткової вимог.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах від 20.06.2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 28.02.2018 року скасовано та прийнято нову постанову. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.06.2008 року в сумі 2719,19 грн. за період з 31.01.2015 року по 30.11.2017 року, яка складається зі слідуючого: 1671,58 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 880,51 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; заборгованість за пенею в сумі 167,10 грн., яка виникла станом на 30.11.2017 року. В іншій частині в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив з того, що між сторонами у справі 17.06.2008 року було укладено кредитний договір, відповідач отримала картку зі строком дії до липня 2009 року, потім картки перевипускались строком дії до вересня 2014 року, до травня 2015 року, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором щодо основної вимоги - тіла кредиту підлягають задоволенню, так як щодо даних вимог позов заявлений в межах строків позовної давності, тобто трьох років, що передували зверненню до суду і саме в межах даного строку закінчився строк дії картки (травень 2015 року), а тому підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 1671,58 грн. згідно розрахунку банку. Щодо часткового задоволення інших вимог банку, то апеляційним судом було стягнуто відсотки за користування кредитом за період з 31.01.2015 року по 30.11.2017 року та пеню з 31.01.2017 року по 30.11.2017 року, тобто в межах строків позовної давності (загальної та спеціальної) звернення до суду з позовом.

Проте з висновком колегії суддів апеляційного суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не погоджуюсь, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У справі, яка переглядається, встановлено, що повернення кредиту здійснювалось щомісячними платежами.

Отже, умовами кредитного договору, укладеного сторонами у справі, установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, висновок колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором щодо основної вимоги - тіла кредиту в розмірі 1671,58 грн. заявлені в межах строку позовної давності, оскільки строк дії банківської карти по травень 2015 року і тому вся сума заборгованості по тілу кредиту, яка виникла на цю дату, підлягає стягненню у повному обсязі є помилковим, бо суперечить ч. 3 ст. 254 ЦК України, а тому сума боргу по тілу кредиту, яка виникла до 31.01.2015 року не підлягає стягненню через застосування позовної давності, бо виникла у період за межами трьох років, що передували зверненню до суду із позовом.

Вирішуючи спір, апеляційний суд допустив неоднакове застосування норми позовної давності при визначенні трирічного періоду за який слід стягнути заборгованість по тілу кредиту у зв'язку із заявою про застосування позовної давності, і як наслідок невірно стягнута сума боргу по тілу кредиту.

Суддя Апеляційного суду

Сумської області С.С. Ткачук