Справа № 461/8484/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/322/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Хустська пересувна механізована колона» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року у справі за поданням головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Сеньківа Андрія Михайловича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,-
в с т а н о в и л а:
В грудні 2017 року головний державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Сеньків А.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження керівника ТзОВ Науково-виробниче об`єднання «Облсількомунгосп» - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань за виконавчим документом №914/4415/15, виданим 11.05.2016 року про стягнення з ТзОВ Науково-виробниче об`єднання «Облсількомунгосп» на користь ТзОВ «Хустська пересувна механізована колона» боргу в розмірі 35 357,69 гривень.
Подання обгрунтовує тим, що станом на день звернення, заборгованість згідно вищевказаного виконавчого документу боржником не погашено, боржник не з`являється на виклики державного виконавця, ухиляється від виконання зобов`язання, що є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.
УхвалоюГалицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року в задоволенні подання головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Сеньківа Андрія Михайловича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ТзОВ «Хустська пересувна механізована колона» оскаржила таку в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята без повного з`ясування обставин справи, у зв`язку з чим є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що в оскарженій ухвалі суд першої інстанції вказує, що державним виконавцем не подано належних та достатніх доказів, які б давали суду підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши покладеного на нього рішенням суду зобов`язання, та державним виконавцем не представлено жодного доказу того, що у боржника наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Однак, такі висновки суду не заслуговують на увагу, оскільки боржником у даній справі є юридична особа. Крім того, обмеження у праві виїзду за кордон передбачено законом як юридична санкція до керівника боржника за неналежне виконання боржником зобов`язання в повному обсязі або частково. Звертає увагу й на те, що судом не досліджено і не надано оцінки обставинам, викладеним державним виконавцем в поданні, зокрема про неподання боржником Декларації про доходи та його майновий стан. Вимоги про надання Декларації містяться у постановах про відкриття виконавчого провадження, які долучені до матеріалів справи. Так, боржник володіє відповідними активами та грошовими засобами, здійснює активну господарську діяльність, зокрема здійснює реконструкцію двох парків: «Замарстинівський» та «700 - річчя Львова», приймає активну участь в тендерах по проведенню відповідних робіт. Відповідно до інформації, яка міститься в мережі інтернет на рахунках компанії майже 80 мільйонів гривень, отриманих шляхом участі у відкритих торгах державних структур. Постановами державного виконавця від 04 травня 2017 року ВП № 53108675 та ВП № 53108733 оголошено в розшук майно боржника, а саме, ряду транспортних засобів. На думку апелянта, боржник має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі, але не робить цього без поважних причин, свідомо ухиляючись від виконання наказів Господарського суду Львівської області.

Просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою подання задовольнити.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подали. А відтак, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у відсутності учасників, що не з`явилися в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).
Згідно п.19 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконання нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлене за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Скориставшись наданими йому законом повноваженнями, головний державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Сеньків А.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження керівника ТзОВ Науково-виробниче об`єднання «Облсількомунгосп» - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, мотивуючи тим, що у останнього є невиконані зобов`язання щодо погашення заборгованості.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Постановляючи ухвалу про задоволення подання про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавленим права в будь-який час повернутись в Україну.

Так, згідно ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров`я людей.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 2) діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань; 6) він свідомо сповістив про себе неправдиві відомості - до з`ясування причин і наслідків подання неправдивих відомостей; 8) щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі; 9) він перебуває під адміністративним наглядом міліції - до припинення нагляду. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Громадянин України, який має паспорт, у разі, коли існують обставини, що обмежують відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право його виїзду за кордон, зобов`язаний здати свій паспорт на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, за місцем проживання у місячний термін після виникнення таких обставин. За наявності достатніх підстав паспорт, що зберігається в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, повертається у 10-денний термін з моменту звернення громадянина або його законного представника. Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами, уповноваженими на те посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, та консульською службою України. У разі повернення громадянину України тимчасово затриманого (вилученого) паспорта у межах терміну його дії державне мито не справляється.

Враховуючи вказані вимоги закону для задоволення подання державного виконавця про здійснення згаданого тимчасового обмеження конституційних прав громадянина України, які також гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод повинні бути достатньо вагомі підстави, які свідчили б про необхідність застосування такого заходу, насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення. Такими, зокрема, можна вважати встановлення факту свідомого ухилення боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи від виконання судового рішення, вчинення дій, що свідчили б про намагання шляхом виїзду за межі України ухилитись від виконання рішення суду, тощо.

Крім цього, згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час звернення із поданням) боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може, зокрема, свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 згаданого Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, тощо.

Як вбачається із змісту подання, матеріалів справи та оскаржуваної ухвали, державним виконавцем не наведено жодних обґрунтованих доводів, що вказували б на ті неправомірні дії чи бездіяльність боржника, які могли б свідчити про його ухилення від виконання рішення суду, таких обставин відповідно не встановлено і судом апеляційної інстанції.

Сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення певних дій по його виконанню державним виконавцем та його неналежне виконання боржником, при відсутності належних допустимих, достовірних та достатніх доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника, з поданням про що звернувся державний виконавець.

Крім цього, відсутні будь-які вагомі доводи державного виконавця про те, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника сприятиме виконанню судового рішення та необхідність обмеження боржника у праві виїзду за межі України на невизначений (тривалий) строк, яким слід вважати «строк до виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням».

Зважаючи на вказане, жодних даних про те, що боржник ухиляється від виконання державний виконавець не надав.

Сам факт неподання декларації про доходи та майно не слід вважати фактом ухилення від виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема - доводів подання Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області, а також з матеріалів виконавчого провадження, боржником у виконавчому провадженні за наказом № 914/4420/15, виданим 08.06.2016 року Господарським судом Львівської області, є ТзОВ Науково-виробниче об`єднання «Облсількомунгосп» (а не ОСОБА_1 ), і яке має обов`язок погасити наявну заборгованість перед ТзОВ «Хустська пересувна механізована колона» боргу в розмірі 35357,69 гривень.

Як в поданні державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, так і в апеляційній скарзі відсутні будь-які посилання, доводи і обґрунтування того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, а лише робиться покликання на сам факт наявності у останнього невиконаного зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням, що само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобов`язань.

Разом з тим, з долучених до матеріалів справи документів вбачається, що заступником начальника Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Сеньківим А.М. 13.04.2018 року винесено постанови про закінчення виконавчого провадження за №53108676 та №53108733 у зв`язку з погашенням боргу ТзОВ Науково-виробниче об`єднання «Облсількомунгосп» на користь ТзОВ «Хустська пересувна механізована колона».

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те що, як у матеріалах виконавчого провадження, так і у матеріалах даної цивільної справи, відсутні докази про саме ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього, як на керівника ТзОВ Науково-виробниче об`єднання «Облсількомунгосп», обов`язків по погашенню заборгованості згаданого ТзОВ, оскільки такі обов`язки не були виконаними ним в повному обсязі в силу незалежних від нього обставин.

Крім вище наведеного колегія суддів враховує також і наступне.

На час розгляду судом першої інстанції подання Залізничного ВДВС статтею 377-1 ЦПК України в редакції 2004 року „Вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" було встановлено, що суд розглядає згадане питання відносно двох категорій осіб: 1) боржника - фізичної особи або 2) керівника боржника - юридичної особи.

На час апеляційного розгляду даної справи чинним є ЦПК України в редакції 2017 року (з 15.12.2017 року), за змістом статті 441 якого („Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України") суд розглядає таке питання лише стосовно фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення (частина 3).

Тобто, як вбачається з порівняльного аналізу вище згаданих статей ЦПК України, в статті 441 ЦПК України в редакції 2017 року відсутня така категорія осіб, щодо яких може бути застосовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як керівник боржника - юридичної особи, саме у статусі якого у поданні Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області і фігурує ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абзацу 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 15 червня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хустська пересувна механізована колона» - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року

Головуюча Копняк С.М.
Судді: Бойко С.М.
Ніткевич А.В.