РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/17918/16-ц

пр. № 2/759/634/18

27 червня 2018 року м. Київ Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач звернулась до Святошинського районного суд м.Києва з позовом про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3 Вимоги мотивує своїм правом власності на вище зазначену квартиру. Відповідачка ОСОБА_2, є колишньою невісткою позивача. Шлюб сина ОСОБА_4 з ОСОБА_2 було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва. У вказаній квартирі зареєстровані, крім позивача, колишня невістка з сином. Позивач зазначає, що хоча відповідачі на даний час зареєстровані за вищевказаною адресою, в ній так і не поселились. У квартирі відповідачі не проживають, особистих речей в ній не має та за комунальні послуги не сплачують. Реєстрація відповідачів перешкоджає в повній мірі реалізовувати право розпорядження власним майном. У зв'язку з цим ОСОБА_1 просить суд визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, даний факт підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.02.1999 р. (а.с.6).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2009 р. шлюб зареєстрований 06.09.2003р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (який є сином позивача згідно свідоцтва про народження (а.с. 8) розірвано (а.с. 9).

Згідно довідки форми №3 ЖБК «Авіатор-15» № 352 від 19.12.2016 р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 (власник квартири) з 2004 р., ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (внук) з 2006 р. (а.с.7).

Судом встановлено, що згідно актів від 06.07.2015р., 07.02.2016 р., 29.08.2016 р., засвідченого головою ЖБК «Авіатор-15», ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають (а.с.10,11,12).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Тобто, судом встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку набув право власності на зазначене вище нерухоме майно на підставі відповідних правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі на разі дійсно зареєстрований у АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_1 на праві власності. Таким чином, факт реєстрації відповідачів у зазначеній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а позов є обґрунтований й підлягає задоволенню.

Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2.

Керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", статтями 319, 321, 391 ЦК України, статтями 7, 10, 76, 81, 133, 244-245, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання позивачем в загальному порядку апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до або через суд першої інстанції.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць