Справа № 201/2184/18
Провадження № 8/201/19/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Трещова В.В., з секретарем судового засідання Джамаловою С.Г., за участю боржника та її представників розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі заяву ОСОБА_1 про перегляд у звязку із нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 29 березня 2018 року у справі наказного провадження за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про перегляд у звязку із нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 29 березня 2018 року у справі наказного провадження за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування заявленого зазначає, що судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська 29 березня 2018 року стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку боржника, але не менше пятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця від дня подання даної заяви: 28 лютого 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Домовленості між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 стосовно проживання їхньої дитини з батьком не досягнуто, ОСОБА_2 самовільно, за твердженням заявника, утримує у себе дитину, перешкоджаючи навіть побаченням дитини з матірю, у звязку з чим нею подано до Самарського районного суду міста Дніпропетровська позовну заяву до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, що не було відомо суду станом на день видачі судового наказу про стягнення аліментів. Зазначене, а також те, що документи, додані ОСОБА_2 до заяви про видачу судового наказу, на підставі яких судовий наказ був виданий (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб) втратили свою чинність, тому що ОСОБА_1 отримані повторно ці документи, ОСОБА_1 вважає нововиявленою обставиною, у звязку з якою просить скасувати зазначений судовий наказ від 29 березня 2018 року та у задоволенні заяви про його видачі відмовити.

У судовому засіданні заявник та її представники заяву про перегляд судового наказу у звязку із нововиявленими обставинами підтримали, наполягали на її задоволенні з підстав у заяві викладених.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Зазначене не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Суд, вислухавши заявника і її представників, дослідивши матеріали заяви та матеріали справи наказного провадження, оцінивши наявні у справі докази, наведені заявником підстави для скасування рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Судом встановлено, що за судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська 29 березня 2018 року у справі № 201/2184/18 за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини року стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку боржника, але не менше пятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця від дня подання даної заяви: 28 лютого 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що 29 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Самарського районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якій позивач зазначає, що на даний час проживає окремо від чоловіка ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_4, а в уточненій позовній заяві від 06 квітня 2018 року ОСОБА_1 просить суд, окрім визначення місця проживання дитини, відібрати сина у ОСОБА_2 та у будь-яких інших осіб та повернути його матері, посилаючись на те, що з січня 2018 року ОСОБА_2 забрав сина і не повертає, перешкоджає побаченням матері із сином. Зазначене підтверджується відповідними документами, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 41-43, 44-45, 46-47).

Факт чинення перешкод ОСОБА_2 побаченням ОСОБА_1 із дитиною підтверджується актом від 21 лютого 2018 року, складеним комісією у складі начальника управління-служби у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, члена комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_5, інспектора ювенальної превенції сектору превенції Самарського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області члена комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_6, начальника відділу профілактики негативних проявів життя управління-служби у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради ОСОБА_7, якою здійснено виїзд до місця проживання ОСОБА_2 Останній категорично відмовився дозволити матері бачитися із сином; не дозволив ОСОБА_1 зайти на подвіря та до приміщення, де в цей час перебувала дитина. Причин такої поведінки ОСОБА_2 не назвав, мотивуючи свою відмову небажанням спілкування ОСОБА_1 з сином; відмовився передати дитині іграшки і фрукти, які ОСОБА_1 привезла сину (а.с. 52).

З матеріалів справи також вбачається, що з приводу неповернення ОСОБА_2 дитини ОСОБА_1 остання 14 лютого 2018 року звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про що не були внесені до ЄРДР через цивільно-правовий характер спору між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с. 56).

Пунктом 1 частини 2 ст. 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими або виключними обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно роз'яснень, викладених у пунктах 3, 4, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012р. № 4, нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України, констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: «Салов проти України», п. 93, «Проценко проти України», п. 26, «Кравченко проти Росії», п. 45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальне значення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник» проти Росії», п. 38).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів, а також з огляду на особливості вирішення справ в порядку наказного провадження, вбачається, що про звернення ОСОБА_2 до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів та її задоволення судом ОСОБА_1 не знала і не могла знати, а тому не мала можливості повідомити суду про зазначені вище обставини, які унеможливлюють видачу судового наказу за заявою ОСОБА_2

Розділом ІІ ЦПК України законодавець визначив, що судовий наказ не підлягає апеляційному оскарженню (ч. 3 ст. 167 ЦПК України), судовий наказ про стягнення аліментів не може бути скасований судом за заявою боржника (ч. 1 ст. 170 ЦПК України), а боржник може звернутися до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів (ч. 7 ст. 170 ЦПК України), а також із заявою про перегляд судового наказу у звязку із нововиявленими обставинами.

Таким чином, беручи до уваги те, що станом на день видачі оскаржуваного судового наказу в Самарському районному суді міста Дніпропетровська перебувала позовна заява про визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1; проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком відбулось всупереч бажанню його матері ОСОБА_1, якій чиняться перешкоди навіть у побаченнях із сином, що заявник про видачу судового наказу про стягнення аліментів ОСОБА_2 приховав від суду, зазначивши про відмову ОСОБА_1 добровільно надавати ОСОБА_2 допомогу на утримання їхнього сина.

Наявність спору між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 стосовно місця проживання дитини і факт чинення перешкод у спілкуванні із сином ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 є тією обставиною, яка існувала станом на день видачі судового наказу про стягнення аліментів, але не була відома суду, а боржнику за судовим наказом ОСОБА_1 не було і не могло бути відомо про видачу судового наказу станом на дату його видачі, тобто 29 березня 2018 року. Дана обставина є суттєвою підставою і нововиявленою обставиною в розумінні ч. 1 ст. 423 ЦПК України для перегляду судового наказу, виданого Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська 29 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення якщо переглядалося рішення суду; 2) постановляє ухвалу якщо переглядалася ухвала суду; 3) приймає постанову якщо переглядалася постанова.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даної заяви про перегляд судового наказу від 29 березня 2018 року, у звязку із чим такий судовий наказ підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 423, 429, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Судовий наказ виданий Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська 29.03.2018 року у справі № 201/2184/18, провадження 2-н/201/36/2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі ? частини заробітку боржника, але не менше пятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця від дня подання даної заяви: 28 лютого 2018 року, до досягнення дитиною повноліття, а також про стягнення на користь держави витрат зі сплати судового збору в розмірі 176 грн. 20 коп. скасувати у повному обсязі.

У видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі ? частини заробітку боржника відмовити.

Розяснити ОСОБА_2 його право на предявлення позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в позовному провадженні.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Трещов В.В.