Єдиний унікальний номер 242/445/18 Номер провадження 22-ц/775/959/2018

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

суддів Кішкіної І.В. (доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №242/445/18 за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 березня 2018 року (суддя Капітонов В.І.,)

в с т а н о в и в :

30 січня 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 19 липня 2012 року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку із визначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31 грудня 2017 року має заборгованість в сумі 84448,59 грн., яка складається з: 4868,61 грн. - заборгованість за кредитом, 71132,43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3950 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3997,55 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 84448,59 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30 березня 2018 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ КБ «Приватбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України застосував позовну давність за відсутності заяви відповідача. Крім того, видана ОСОБА_3 картка №954953 діяла до 03/16, тобто до 31 березня 2016 року, а тому висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем позовної давності є неправомірним, оскільки фактичні обставини свідчать, що позов подано в межах трьох років з дня закінчення строку дії платіжної картки відповідача.

Заперечення на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав лист, згідно якого просить суд справу розглянути за відсутності представника, доводи апеляційної скарги підтримує, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином на офіційному веб-сайті апеляційного суду https://dna.court.gov.ua/sud0590/dlya_uchasnikiv_u_zoni_okupovanii_zoni/fgh.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

Проте з висновками суду погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», яка підписана ОСОБА_3 19 липня 2012 року, між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна» позичальником визначено у сумі 1000 грн. (а.с.6).

Встановлено, що відповідач отримав кредитну карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.7).

Копії кредитної картки та інформації щодо строку її дії матеріали справи на час ухвалення рішення суду першої інстанції не містять.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31 грудня 2017 року відповідач має заборгованість в сумі 84448,59 грн., яка складається з: 4868,61 грн. - заборгованість за кредитом, 71132,43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3950 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3997,55 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

Останній платіж відповідач здійснив 28 липня 2014 року в сумі 260,90 грн.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Встановлено, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності (а.с.49).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості підписана позивачем 05 січня 2018 року та надійшла до суду 30 січня 2018 року, останній платіж відповідачем здійснений 28 липня 2014 року, тобто після позивач з позовом звернувся після спливу позовної давності.

Висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності сплив, не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи.

Строк дії картки судом першої інстанції не встановлено .

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідно до умов та правил надання банківських послуг на платіжній картці указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а строк погашення кредиту в повному обсязі повинен обчислюватися з останнього дня місяця, вказаного на картці.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 19 липня 2012 року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Суд першої інстанції не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим ЦПК України, а тому взагалі не встановив фактичних обставин, з якими законодавець повязує вирішення спору - строку дії картки, хоча зазначені обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а тому дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе прийняти нові докази на стадії апеляційної розгляду, які були надані позивачем до апеляційної скарги, а саме ксерокопію картки №954953 з зазначенням строку дії до 03/16 (а.с.89-90).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в звязку зі спливом позовної давності, оскільки строк дії картки до 31 березня 2016 року, а до суду позивач звернувся 05 січня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Отже, рішення в частині відмови у позові в звязку зі спливом позовної давності підлягає скасуванню як таке, що не відповідає фактичним обставинам та вимогам матеріального і процесуального закону.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка за кредитом в розмірі 36 % на рік, далі процентна ставка була збільшена, а саме з 01 квітня 2015 року встановлена у розмірі 43,20%.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. умов та правил банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки.

Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374 цс17.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем на час дії відсоткової ставки 43,20% погашення заборгованості не здійснювалося.

В анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 36% річних на залишок заборгованості.

Тобто, виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 36% річних та кількості днів за період з 01 квітня 2015 року (дати підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 31 грудня 2017 року, яка складає 1005 днів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 4892,95 грн. з наступного розрахунку: 4637,89 грн.(поточна заборгованість за кредитом) х 36% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 1005 днів = 4661,08 грн.; 230,72 грн.(прострочена заборгованість за кредитом) х 36% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 1005 днів = 231,87 грн.; 4661,08 грн. + 231,87 грн. = 4892,95 грн., та разом із заборгованістю за процентами станом на 01 квітня 2015 року (накопичувальним підсумком) у сумі 3004,33 грн. стягненню підлягає 7897,28 грн. (4892,95 грн. + 3004,33 грн.).

Крім того, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову про стягнення пені в сумі 3950 грн. та штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина), 3997,55 грн. (процентна складова) в звязку зі спливом позовної давності за період після 14 квітня 2014 року.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 8, кв. 17.

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року № 1275-р місто Селідове Донецької області віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, пеня та штрафи нараховані після 14 квітня 2014 року. На підставі ст. 2 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині вимог про стягнення пені з 14 квітня 2014 року по 31 грудня 2017 року у сумі 3950 грн. та штрафів в сумі 4497,55 грн. слід відмовити.

Згідно із пунктом 4 частини першої ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду у вищевказаній частині та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути станом на 31 грудня 2017 року заборгованість в сумі 12765,89 грн., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 4868,61 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 7897,28 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, ураховуючи вимоги статті 4 Закону України «Про судовий збір», частково присуджує відповідачеві на користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 265,36 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 398,04 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 березня 2018 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором кредиту б/н від 19 липня 2012 року станом на 31 грудня 2017 року: заборгованість за кредитом в сумі 4868,61 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 7897,28 грн., всього в сумі 12765 (дванадцять тисяч сімсот шістдесят пять) грн. 89 коп.

Відмовити в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 63235,15 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором в сумі 3950 грн., штрафів в сумі 4497,55 грн. за договором кредиту б/н від 19 липня 2012 року станом на 31 грудня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 265 грн. 36 коп. та за подання апеляційної скарги в сумі 398 грн. 04 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Судді І.В. Кішкіна

ОСОБА_1

ОСОБА_2

Повний текст постанови складено 03 липня 2018 року

ОСОБА_4Кішкіна