Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 689/866/14-ц

провадження № 61-2866св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Креденс»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області в складі судді Соловйова А. В. від 20 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області в складі суддів: П'єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І., від 11 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2014 року кредитна спілка «Кредекс» (далі - КС «Креденс») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позову зазначено, що 23 грудня 2009 року між кредитною спілкою та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 54ЯВК, відповідно до якого останній надано кредит в сумі 79 500 грн, строком на 24 місяці зі сплатою 26 % річних від основної суми кредиту. Умовами п. 4.5 указаного договору передбачено застосування до спірної заборгованості нарахування процентної ставки у розмірі 84 % річних у випадку порушення позичальником графіку погашення кредиту. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту, 25 грудня 2009 року між КС «Кредекс» та ОСОБА_1 було укладено договір застави майна, за яким передано в заставу рухоме майно - причіп ПГ-0211, номерний знак НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконувала належним чином свої кредитні зобов'язання, за наслідками чого утворилася кредитна заборгованість, яка станом на 26 грудня 2013 року складає 198 126 грн 98 коп., з яких: непогашена частина кредиту - 58 221 грн 28 коп. і відсотки за користування кредитом в сумі 139 905 грн 70 коп., позивач просив суд стягнути указану заборгованість за кредитним договором з відповідачів на свою користь та звернути стягнення на предмет застави.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 травня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Кредекс» 198 126 грн 98 коп., з яких 58 221 грн 28 коп. - непогашена частина кредиту; 139 905 грн 70 коп. - відсотки за користування кредитом. Позовні вимоги в частині звернення стягнення на заставне майно залишено без розгляду. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Кредекс» 1 981 грн 27 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між ОСОБА_2 та КС «Креденс» було укладено кредитний договір № 54ЯВК від 23 грудня 2009 року, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 79 500 грн, строком на 24 місяці зі сплатою 26 % річних від основної суми кредиту, а умовами п. 4.5 указаного договору передбачено застосування до спірної заборгованості нарахування процентної ставки у розмірі 84 % річних у випадку порушення позичальником графіку погашення кредиту. Указавши, що позичальник не виконала належним чином її кредитних зобов'язань, суд вважав за необхідне стягнути з останньої нараховану позивачем станом на 26 грудня 2013 року кредитну заборгованість в розмірі 198 126 грн 98 коп.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2016 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 20 травня 2014 року змінено шляхом зменшення суми кредитної заборгованості, яка виникла станом на 26 грудня 2013 року та підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь КС «Кредекс», до 101 954 грн 46 коп., з яких: 58 221 грн. 28 коп. - непогашена частина кредиту, 43 733 грн 18 коп. - відсотки за користування кредитом, та судового збору до 1 019 грн 56 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про укладення між ОСОБА_2 та КС «Креденс» спірного кредитного договору, умови якого не виконані позичальником, у зв'язку із чим кредитна заборгованість підлягає стягненню. Разом з тим, указано, що висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру кредитної заборгованості не повністю відповідають вимогам закону, оскільки умови пункту 4.5 кредитного договору, якими передбачено нарахування процентної ставки у розмірі 84 % річних у випадку порушення позичальником графіку погашення кредиту, є нікчемними в силу вимог закону, з огляду на те, що указаний пункт не встановлює відсоткову ставку за договором, а є за своєю правовою природою неустойкою, яка згідно висновку апеляційного суду відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» не може перевищувати 50 % вартості продукції у разі невиконання позичальником зобов'язань за договором. У зв'язку із зазначеним, суд апеляційної інстанції застосував наслідки нікчемності пункту 4.5 кредитного договору та стягнув з позичальника суму кредитної заборгованості, яка нарахована, виходячи з процентної ставки у 26 % річних, в розмірі 101 954 грн 46 коп.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові КС «Креденс».

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій помилково установили факт отримання нею спірних кредитних коштів. Скаржник зазначила, що не зважаючи на наявність її підпису у заяві на отримання кредиту, кредитному договорі, договорі застави та видатковому касовому ордері, будь-яких коштів за кредитним договором від 23 грудня 2009 року вона не отримувала. Кредитні кошти, як указано скаржником, були спрямовані на погашення заборгованості її чоловіка ОСОБА_1 перед КС «Креденс». На думку скаржника, факт не отримання кредитних коштів боржником установлено вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2015 року у справі № 689/2682/14-к за обвинуваченням ОСОБА_1 у привласненні коштів КС «Креденс». Указано, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення на підставі неналежних доказів, що, на думку скаржника, є підставою для скасування указаного рішення.

Касаційна скарга не містить доводів щодо розміру кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, визначеної судом апеляційної інстанції, незаконності та необґрунтованості оскаржених судових рішень в частині вимог про звернення стягнення на заставне майно та в частині висновку апеляційного суду про нікчемність пункту 4. 5 кредитного договору, у зв'язку із чим згідно вимог статті 400 ЦПК України справа в указаних частинах судом касаційної інстанції не переглядається.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.17 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 23 грудня 2009 року між КС «Кредекс» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №54ЯВК, за умовами якого кредитна спілка надала позичальнику кредит у розмірі 79 500 грн на термін до 23 грудня 2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 26 % річних.

За умовами договору, кредитодавець на умовах строковості, зворотності, оплатності, характеру цільового використання та забезпеченості у відповідності до умов цього договору надав позичальнику кредит на споживчі цілі.

Судом апеляційної інстанції установлено, що ОСОБА_2 не виконувала належним чином її кредитні зобов'язання, внаслідок чого станом на 26 грудня 2013 року виникла спірна сума кредитної заборгованості, яка з урахуванням процентної ставки 26 % річних складає суму в розмірі 101 954 грн 46 коп., з яких: 58 221 грн. 28 коп. - непогашена частина кредиту, 43 733 грн 18 коп. - відсотки за користування кредитом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (стаття 510 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині, яка переглядається, перевіривши відповідні обставини доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що в ОСОБА_2 виникли обов'язки позичальника за кредитним договором від 23 грудня 2009 року, що укладений нею з КС «Кредекс», внаслідок невиконання якого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову КС «Креденс» та стягнення з ОСОБА_2 101 954 грн 46 коп. кредитної заборгованості.

Доводи касаційної скарги щодо неотримання скаржником спірних кредитних коштів спростовуються матеріалами справи, зокрема, підписаними ОСОБА_2 заявою на отримання кредиту, кредитним договором, договором застави та видатковим касовим ордером, а також обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції в частині задоволених вимог КС «Креденс».

Доводи касаційної скарги в їх сукупності, в частині, яка переглядається, зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи повною мірою оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про те, що факт не отримання кредитних коштів боржником установлено вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2015 року у справі № 689/2682/14-к за обвинуваченням ОСОБА_1 у привласненні коштів КС «Креденс», а також про те, що кредитні кошти, як указано скаржником, були спрямовані на погашення заборгованості її чоловіка ОСОБА_1 перед КС «Креденс».

Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2015 року у справі № 689/2682/14-к, який згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, набув законної сили, не містить будь-яких установлених судом обставин щодо кредитного договору від 23 грудня 2009 року, який укладено ОСОБА_2 та КС «Кредекс», що спростовує відповідні доводи скаржника.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду апеляційної інстанції в частині, яка переглядається, постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Креденс» кредитної заборгованості в розмірі 101 954 грн 46 коп. -без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Креденс» кредитної заборгованості в розмірі 101 954 грн 46 коп. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М.Фаловська

С.П. Штелик