Провадження №22-ц/784/980/18
ПОСТАНОВА
Провадження №22-ц/784/980/18
22 червня 2018 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого: Бондаренко Т.З.,
суддів: Лисенка П.П., Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,
за участю позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого суддею Черенковою Н.П. 11 травня 2018 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національного університету імені ОСОБА_3
зобов'язання вчинення певних дій, -
в с т а н о в и л а:
В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 національного університету імені ОСОБА_3 про зобов'язання вчинення певних дій.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що в 1981 році він закінчив ОСОБА_2 державний педагогічний інститут за спеціальністю «Математика» та цього ж року отримав диплом, який ним було повернуто відповідачу у звязку з наявними помилками. 23 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_2 національний університет імені ОСОБА_3 виготовив дублікат вказаного документа про освіту та видав йому диплом спеціаліста С16 №118581.
Проте, позивач вважає виданий йому дублікат диплому спеціаліста підроблений, проходження навчання в 1981 році він не виконував програми підготовки освітнього рівня «Спеціаліст», а тому і не має права на отримання відповідного диплому. В листопаді 2017 року позивач звернувся з письмовою заявою до навчального закладу в якій просив повідомити правові підстави видачі йому, як випускнику 1981 року дубліката документу про освіту у вигляді диплому спеціаліста. В отриманій відповіді на своє звернення 13 листопада 2017 року не зазначено відповідний нормативний акт.
В звязку з зазначеним ОСОБА_1 просив зобовязати ОСОБА_2 національний університет імені ОСОБА_3 повідомити йому правові підстави для видачі дубліката диплома спеціаліста, відповідно до положень ст.ст. 9, 10, 22, 31 Закону України «Про інформацію».
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення мотивовано тим, що в діях відповідача не встановлено порушення вимог Закону України «Про інформацію».

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах оскарження, відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, судова колегія приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до цієї конституційної норми та положень глави 7 Цивільного кодексу України юридичні особи публічного права діють на підставі установчих документів та у відповідності до законів України.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 у період 1976-1981 років проходив навчання у ОСОБА_2 державному педагогічному інституті ім. В.Г. Бєлінського, правонаступником якого є ОСОБА_2 національний університет імені ОСОБА_3, за спеціальністю «математика» та отримав диплом № 220856, в якому було зазначено, що рішенням Державної екзаменаційної комісії від 24 червня 1981 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію «вчитель математики».

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2016 року змінено, позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_2 національний університету імені ОСОБА_3 видати останньому дублікат документу про вищу освіту відповідно до пунктів 20, 21 Порядку замовлення на створення інформації, що відтворюється в документах про вищу освіту, та обліку документів про вищу освіту в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 6 березня 2015 року №249 (а.с.21-23).

На виконання вказаного рішення суду, 23 вересня 2016 року відповідачем видано ОСОБА_1 диплом спеціаліста (Дублікат) С16 № 118581, в якому зазначено, що ОСОБА_1 закінчив у 1981 році ОСОБА_2 державний педагогічний інститут імені ОСОБА_4, за спеціальністю математика, рішенням Державної екзаменаційної комісії від 19 червня 1981 року присвоєна кваліфікація вчитель математики (а.с.15).

В подальшому ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 національного університету імені ОСОБА_3 про анулювання виданого йому диплома про освіту, посилаючись на невідповідність його вимогам закону, терміну навчання та отриманої ним кваліфікації.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 6 липня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2017 року залишено без змін, в задоволенні позову відмовлено (а.с.16-25).

В подальшому питання щодо правомірності видачі позивачу диплому вказаного зразка неодноразово було предметом судового розгляду в тому числі і судів адміністративної юрисдикції, проте, в задоволенні всіх вимог ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 22).

В позовній заяві в даній справі ОСОБА_1 посилається на те, що 2 листопада 2017 року, він звернувся до МНУ імені ОСОБА_3 з заявою про повідомлення йому правових підстав видачі на його імя, як випускника 1981 року, замість дублікату «диплома» дублікату «диплома спеціаліста» (а.с. 32).

На вказане звернення йому МНУ імені ОСОБА_3 було надано відповідь листом від 13 листопада 2017 року, в якому зазначено, що правовою підставою видачі диплома спеціаліста С16 № 118581 від 23 вересня 2016 року про закінчення у 1981 році ОСОБА_2 державного педагогічного інституту імені ОСОБА_4, правонаступником якого є відповідач, за спеціальністю «математика» та присвоєння кваліфікації «вчитель математики» рішенням державної екзаменаційної комісії від 19 червня 1981 року є рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року (а.с. 3).

Згідно з ст. 2 Закону України «Про інформацію» (далі Закон),основними принципами інформаційних відносин є, крім іншого, гарантованість права на інформацію; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Статтею 5 Закону встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Вказане право на інформацію забезпечується обовязком субєктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення та встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію, що встановлено ст. 6 Закону.

Статтею 10 Закону, передбачено, що за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.

За порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (ст.20 Закону).

У відповідності до ст. 27, 31 Закону, порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України, у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Враховуючи обставини справи, відповідно до яких позивач на свій запит, щодо необхідної йому інформації, отримав від учбового закладу відповідь, яка містить інформацію щодо підстави видачи йому дублікату документа про освіту, а саме рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 12 травня 2016 року. Таким чином, ОСОБА_2 національний університет імені ОСОБА_3 виконав покладені на нього ст. 6 Закону обовязки щодо забезпечення гарантій права особи на інформацію.

За такого, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень вимог Закону України «Про інформацію» в діях відповідача.

Нормами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 77, 78, 79 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, допустимими доказами є докази, що одержані в поряду встановленому законом, а достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Оскільки позивачем, не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження порушення його прав на отримання інформації, підстави для його судового захисту відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам по справі та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, як вказані висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову відповідають положенням норм матеріального та процесуального права, на підставі вимог ст. 375 ЦПК України, оскаржуване рішення районного суду підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки фактично відтворюють обставини викладені в позовній заяві та не спростовують правильність наведених висновків суду і не свідчать про порушення прав та законних інтересів позивача, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту, через пять днів.

Судді Т.З. Бондаренко

ОСОБА_5

ОСОБА_6