Справа № 127/6849/18
Провадження № 2/127/1222/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири 85 в будинку № 39, що знаходиться по просп. Космонавтів в м. Вінниці. Дане житло було набуте за договором міни квартир від 26.06.2000 року у спільну власність по ? майна кожному, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2. В 2006 році ОСОБА_4 свою частку подарував ОСОБА_3, а в 2008 році ОСОБА_2 свою частку подарував ОСОБА_1, тобто відповідач добровільно передав свою частку позивачці. Таким чином станом на 2018 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками у частках по ? кожному квартири 85 в будинку № 39, що знаходиться по проспекту Космонавтів в м. Вінниці. На даний час в квартирі зареєстровані власники житла ОСОБА_1, ОСОБА_3, а також ОСОБА_2. Відповідач ОСОБА_2 є братом ОСОБА_3 та сином ОСОБА_1. ОСОБА_2 не проживає у вказаному житлі позивачки з 2009 року, добровільно знятися з реєстрації в будинку не бажає, такими діями останній чинить перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 З цього приводу було складено акт про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої у житловому приміщенні. Позивачка має скрутне матеріальне становище, а наявність реєстрації відповідача в даному житлі, змушує її сплачувати за відповідача комунальні послуги, в той час коли він ними не користується та не проживає в житлі вже протягом 9 років. Просила суд визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі 85 в будинку № 39, що знаходиться по проспекту Космонавтів в м. Вінниці.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила суд їх задовольнити, не заперечувала, щодо заочного розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував, щодо задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири 85 в будинку № 39, що знаходиться по просп. Космонавтів в м. Вінниці. Дане житло було набуте за договором міни квартир від 26.06.2000 року у спільну власність по ? майна кожному, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с.9).

В 2006 році ОСОБА_4 свою частку подарував ОСОБА_3, а в 2008 році ОСОБА_2 свою частку подарував ОСОБА_1 (а.с.10-12).

Таким чином станом на 2018 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками у частках по ? кожному квартири 85 в будинку № 39, що знаходиться по проспекту Космонавтів в м. Вінниці. На даний час в квартирі зареєстровані власники житла ОСОБА_1, ОСОБА_3, а також ОСОБА_2 (а.с.4).

Відповідач ОСОБА_2 є братом ОСОБА_3 та сином ОСОБА_1. ОСОБА_2 не проживає у вказаному житлі позивачки з 2009 року, що підтверджується актом про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 26.02.2018 року (а.с.5).

Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло.

Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В той же час, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В той же час, згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що позивач і відповідач не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків, відповідач не проживає в спірній квартирі з 2009 року. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 чинить перешкоди власнику квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 85 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 29, 405 Цивільного кодексу України, ст. 71 ЖК України ст. ст.12, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житом за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704, 80 грн. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.06.2018 року.

Суддя: