КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/1563/17
Провадження № 2/488/328/18 р.
29.05.2018 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва
В складі : судді Лазаревої Г. М.,
при секретарі Чуб Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу
В С Т А Н О В И В:
Позивач посилається на те, що 04.03.2011 року ОСОБА_3 отримав у борг від нього грошові кошти у сумі 375 дол. США строком до 04.05.2011 року.
Позивач зазначив, що до сьогоднішнього часу відповідач борг не повернув, тому він був вимушений звернутися до суду.
Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач також в судове засідання не зявилася, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, доказів про поважність причин неявки суду не надав.
Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2014 року відповідачем ОСОБА_3 була написана боргова розписка, в якій останній повторно зобовязався повернути вказаний борг до 28 травня 2014 р.
Однак станом на день подачі позовної заяви відповідач борг не повернув.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Проте, як вбачається з правових позицій викладених в рішеннях Верховного Суду України : внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики не підлягає, так як індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Позивачем зазначено, що відповідач зобовязався повернути борг з 20 відсотками від суми позики., тому, навів розрахок про стягнення з відповідача відсотки за весь час прострочення боргу в сумі 450 дол. США. Проте зобовязання повернути грошові кошти з відсотками у розмірі 20% від суми позики, як вказано в позові, розписка не містить, отже вказаний розрахунок є безпідставним.
Так як вказанівимога грунтується на законі, то вбачається такою, що підлягає задоволенню.
Позовні вимоги щодо стягнення неустойки вбачаються безпідставними з огляду на те, що остання не передбачена договором позики, в той час як відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, а даних про неустойку боргова розписка не містить.
Разом з тим, при вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди слід врахувати наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Оцінюючи викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, передбачених пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди від 31.03.1995 року № 4, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000 гривень моральної шкоди, яких буде достатньо для її компенсації.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Г.М. Лазарева