Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 433/2245/15-ц

провадження № 61-20085св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року у складі судді Сердинського В. С. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» (далі - ПАТ «Укрбізнесбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2011 року між банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 400 000,00 грн зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 24 вересня 2021 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 360 584,86 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 320 138,67 грн та заборгованості за процентами у розмірі 40 446,19 грн.

На підставі вказаного, ПАТ «Укрбізнесбанк» просило суд стягнути вказану заборгованість із ОСОБА_2

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Укрбізнесбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, зокрема, щодо наявності між сторонами кредитно-зобов'язальних правовідносин та неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, оскільки банк не подав суду ні оригіналу, ні копії кредитного договору та не подав доказів на підтвердження розміру кредитної заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрбізнесбанк» відхилено. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що банк, як позивач, у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надав суду доказів укладення сторонами кредитного договору, неналежного виконання відповідачем зобов'язань за цим договором і наявності заборгованості. Оскільки відповідач заперечувала факт укладення кредитного договору, то доводи позивача про те, що оригінал договору знаходиться у приміщенні банку у м. Донецька, не спростовують факту недоведення позову.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрбізнесбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що у банка немає можливості надати оригінал кредитного договору, копії паспорта та ідентифікаційного коду позичальника, оскільки зазначені документи знаходяться в головному офісі у м. Донецьку, тобто в населеному пункті де проводиться антитерористична операція. При цьому, банк на підтвердження своїх вимог надав суду виписки з особового рахунку відповідача і роздруківку з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3», якими підтверджується розмір виданих відповідачу кредитних коштів, дату їх видачі та умови кредитування (термін кредитування, процентна ставка).

Крім того, суди не звернули увагу, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заперечувала укладення кредитного договору з ПАТ «Укрбізнесбанк», тому ці обставини відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року не підлягають доказуванню.

У липні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскільки ПАТ «Укрбізнесбанк» не надало суду оригінал кредитного договору, докази отримання кредитних коштів і документи на підтвердження існування заборгованості, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що на обґрунтування позовних вимог ПАТ «Укрбізнесбанк» вказувало на те, що 26 вересня 2011 року між банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 400 000,00 грн зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 24 вересня 2021 року.

Позичальник свої зобов'язання з повернення кредитних коштів виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим у неї станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 360 584,86 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 320 138,67 грн та заборгованості за процентами у розмірі 40 446,19 грн, яку ПАТ «Укрбізнесбанк» просило стягнути з ОСОБА_3

Апеляційний суд вважав, що подані позивачем виписки з особового рахунку відповідача і роздруківка з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3» не є належним доказом існування між сторонами договірних правовідносин.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки апеляційний суд не встановив у повному обсязі всіх фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки поданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Укрбізнесбанк». Зокрема, суд не перевірив належним чином чи мав позивач можливість надати оригінали або відповідним чином завірені документів, що підтверджують наявність укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та невиконання належним чином останньою його умов.

Частинами 2, 3 статті 303 ЦПК України 2004 року визначено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз'яснено, що відповідно до статті 303 ЦПК України 2004 року апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України 2004 року у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд залишив поза увагою доводи позивача про те, що у банка була відсутня можливість надати суду копію кредитного договору у зв'язку зі знаходженням кредитної справи у приміщенні головного офісу у м. Донецьку, тобто населеному пункті, де здійснюється проведення антитерористичної операції відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

При цьому апеляційний суд не звернув уваги на те, що частиною першою статті 61 ЦПК України 2004 року визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так, із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не оспорювала укладення кредитного договору та вказувала на неможливість надати суду оригінал цього договору, оскільки він знаходиться в місці попереднього проживання у м. Донецьку (а. с. 65), однак апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернув.

Апеляційний суд не надав належної оцінки довідці банку про розмір заборгованості ОСОБА_2, виписці з особового рахунку позичальника, роздруківці з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3», які завірені печаткою банку.

При цьому згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В абзаці 2 пункту 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 556, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп'ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації.

У зв'язку з наведеним апеляційний суд не дав оцінки і не з'ясував, чому виписка з особового рахунку позичальника, роздруківка з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3» не можуть бути належним доказом існування кредитних зобов'язань, що є порушенням статті 212 ЦПК України 2004 року.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до прийняття незаконної постанови, оскаржуване судове рішення відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В . Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк