Номер провадження: 22-ц/785/1131/18
Номер справи місцевого суду: 496/3805/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2018 року м. Одеса

Справа № 496/3805/15-ц

Провадження № 22ц/785/1131/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.

з участю секретаря судового засідання Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус Біляївського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 про визнання договорів іпотеки недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області,ухваленого під головуванням судді Дранікова С.М. 29 червня 2017 року у м. Біляївка Одеської області, -

встановив:

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання договорів іпотеки недійсними і з врахуванням уточнень, в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 08.05.2008 року між ОСОБА_3, з яким вона з 2003 року проживала однією сімєю та у 2013 році офіційно зареєструвала шлюб, та АКБ «УкрСоцбанк» були укладені договори іпотеки, за умовами яких ОСОБА_3 передав в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,1498 га, що розташована за адресою Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул. Південна, 88, та земельну ділянку, загальною площею 0,1496 га, що розташована за цією ж адресою (а.с.86-87).

Позивач посилалася на те, що зазначені земельні ділянки були придбані нею разом з ОСОБА_3 у 2005 році та є їх спільною сумісною власністю, проте договори іпотеки ОСОБА_3 укладено без її згоди, що порущує її права.

Позивач просила суд визнати іпотечні договори укладені між АКБ «УкрСоцбанк» та ОСОБА_3 від 08.05.2008 року, предметом яких є земельні ділянки, загальною площею 0,1496 га та 0,1498 га, що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул.Південна,88 - недійсними.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 позов підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_6 позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Рішення ухвалено у відсутність відповідача ОСОБА_3 та третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_4

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договорів іпотеки недійсними відмовлено (а.с. 154-158).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зазначена позивачем обставина щодо спільного проживання з ОСОБА_3 підтверджена була в суді поясненнями свідків, та те,що ОСОБА_3 не був обізнаний із змістом договору іпотеки ,не володів державною мовою,нотаріус не розясняв зміст договору (а.с.164-167).

Відзив мотивований тим,що пояснення свідків не можуть слугувати доказом враховуючи ,що обставини проживання однією сімєю можуть підтверджуватись і іншими доказами. Позивач на час укладення спірного договору іпотеки у шлюбі з боржником не перебувала. Суд вірно посилався на пропуск строку позовної давності.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2, підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на недоведеність позовних вимог та те, що вимоги ч. 4 ст. 369 ЦК України, якими правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень, не розповсюджуються на спірні договори іпотеки, так як на час їх укладення за позивачкою не були визнанні права спільної сумісної власності на спірне майно та одночасно суд посилався на сплив строку позовної давності.

Проте, з такими висновками повністю погодитися не можна .

Колегія суддів ,частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.05.2008 року між АКБ СР «Укрсиббанк» та ОСОБА_7 було укладено договір кредиту, за умовами якого ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 100 000 дол. США, із сплатою 14,0 % річних , строком повернення кредиту 07.05.2018 року (а.с.73-79).

08.05.2008 року між ОСОБА_3 та АКБ СР «УкрСоцбанк» був укладений іпотечний договір, за умовами якого у якості забезпечення виконання зобовязання за Договором про надання не відновлюваної кредитної лінії №2008/694-Ф03.14/102 від 08.05.2008 року, ОСОБА_3 передав в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,1498 га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул. Південна, 88, кадастровий номер :02:002:0126, цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), основна категорія земель за цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови. При укладенні іпотечного договору нотаріус наклав заборону відчуження зазначеної земельної ділянки до припинення іпотечного договору, яка зареєсмтргвана в реєстрій за №1097 (а.с. 11).

В цей же день, 08.05.2008 року між ОСОБА_3 та АКБ СР «УкрСоцбанк» був укладений другий іпотечний договір, за умовами якого у якості забезпечення виконання зобовязання за Договором про надання не відновлюваної кредитної лінії №2008/694-Ф03.14/102 від 08.05.2008 року, ОСОБА_3 передав в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,1496 га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул. Південна, 86, кадастровий номер :02:002:0112, цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), основна категорія земель за цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови. При укладенні іпотечного договору нотаріус наклав заборону відчуження зазначеної земельної ділянки до припинення іпотечного договору, яка зареєстрована в реєстрі за №1095 (а.с. 88).

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 02.04.2005 року, посвідчених нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори , зареєстрованих в реєстрі за №2-260 та № 2-254 відповідно до якого ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_8 земельні ділянки загальною площею 0,1498 га та площею 0,1496 га, що розташовані за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Великий Дальник, вул. Південна, 88.

При укладенні ОСОБА_3 договорів іпотеки земельних ділянок , ОСОБА_3 письмово , нотаріальним посвідченням повідомив про те, що зазначені земельні ділянки, які є предметом договорів іпотеки придбані за власні кошти, на момент придбання не проживав однією сімєю з жінкою, не перебуваючи при цьому у шлюбі (а.с.118,119).

Відповідно до ч.4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Звертаючись з позовом до суду про визнання договорів іпотеки недійсними, позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що з 2003 року вона проживала з ОСОБА_3 однією сімєю та у 2013 році офіційно зареєструвала з ним шлюб, а зазначені земельні ділянки були придбані нею разом з ОСОБА_3 у 2005 році та є їх спільною сумісною власністю, проте договори іпотеки ОСОБА_3 укладено без її згоди (а.с. 1-3, 86-87).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України , в редакції чинною до 15.12.2017 року , встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу встановлюється в судовому порядку.

Матеріали справи не містять, а позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України (в редакції чинною станом на час ухвалення судового рішення, не надані докази проживання з ОСОБА_3 однією сімєю на час придбання ОСОБА_3 спірних земельних ділянок та докази належності зазначених земельних ділянок до спільної сумісної власності .

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, вірно виходив з того, що позивачка на день укладення іпотечних договорів не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, а матеріали справи не містять докази встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без шлюбу в зазначений у позові період в судовому порядку.

Разом з тим, відмовивши в задоволенні позову за його безпідставністю, суд першої інстанції як на підставу відмови у задоволенні позову послався і на пропуск строку позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.

Відповідно до п. 11 абз. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.09 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі, суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції, не звернув уваги на те, що зазначені підстави, з яких суд відмовив у задоволенні позову є взаємовиключними.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, зазначених положень до уваги не взяв, встановивши, що позовні вимоги не доведені, у мотивувальній частині послався на ст. ст. 257, 267 ЦК України.

Судження суду, наведені у мотивувальній частині ,щодо додаткових підстав відмови у задоволенні позову ,а саме щодо пропуску позивачем строку позовної давності слід виключити.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не дав оцінки зясованим під час судового розгляду обставинам справи та наданим доказам, а саме те, що позивачка проживає з відповідачем однією сімєю ще з 2003 року, що Банк на момент підписання іпотечного договору був обізнаний про проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_2 однією сімєю та те, що ОСОБА_3 не знає української мови, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони є необґрунтованим, не підтверджені жодними доказами та спростовуються наявними в справі матеріалами.

Будь-яких інших доводів, які є підставою скасування рішення суду першої інстанції апелянтом в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2, підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 372, п.2 ч.1 ст. 374,376,381-384,390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 червня 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на ст. 257 ЦК України , як на підставу для відмови у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення , а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови , зазначений строк обчислюється з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 23.06.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11