АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2688/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року (суддя Писанець В.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна про визнання договору позики виконаним, договору іпотеки закінченим та стягнення надлишково перерахованої суми позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

у липні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати договір позики від 8 серпня 2014р. та договір про внесення змін до нього від 31 жовтня 2014р., виконаними з 28 грудня 2014 p., а зобов'язання щодо повернення нею суми боргу в розмірі 458 430грн., що відповідає 35 400 доларам США - припиненими з 28 грудня 2014 p.; визнати договір іпотеки від 8 серпня 2014р. таким, що закінчив свою дію 28 грудня 2014 p. в день припинення нею основного зобов'язання; у зв'язку з виконанням зобов'язань за договором позики від 8 серпня 2014р. та договору про внесення змін до нього від 31 жовтня 2014р., стягнути з відповідача на її користь надлишково сплачені кошти в розмірі 126 732грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що відповідно до договору позики від 8 серпня 2014р. та змін до нього від 31 жовтня 2014р. отримала від відповідача грошові кошти у сумі 458 430грн., що еквівалентно 35 400 доларам США.У пункті 3 договору позики сторони погодили, що кошти, надані у позику, підлягають поверненню готівкою у гривнях за комерційним курсом ПАТ КБ «ПриватБанк» на день повернення.

Позивач стверджувала, що станом на 28 грудня 2014p. повернула відповідачу 35 400 доларів США, що за комерційним курсом ПАТ КБ «ПриватБанк» (16грн. 53коп. за 1 долар США) становить 585 162грн., що підтверджується розпискою, тому договір позики від 8 серпня 2014р. та договір про внесення змін до нього від 31 жовтня 2014р. є виконаним, а зобов'язання - припиненими.

Також, позивач вважала, що сплатила на 10 675 доларів США більше, ніж отримала у борг, так як відповідно до п. 1 договору позики від 8 серпня 2014р. по курсу 12грн. 70коп. за

- 2 -

1 долар США, вона сплатила 46 075 доларів США.

Крім того, позивач посилалася на те, що є припиненим і договір іпотеки, який був укладений з метою забезпечення виконання нею зобов'язань за договором позики.

Обґрунтовуючи завдану їй моральну шкоду, позивач зазначала, що зазнала значних моральних та психічних страждань, які були наслідком протиправної бездіяльності відповідача, яка отримавши гроші, не повідомила нотаріуса про погашення заборгованості та не вжила заходів щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна.

У листопаді 2015р. ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, який неодноразово уточнювала під час судового розгляду, та остаточно просила в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 181 812грн. 78коп. звернути стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 149,5 м2, житловою площею 48,9 м2, шляхом визнання за нею права власності на зазначене майно.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконує обов'язки щодо своєчасного повернення грошових коштів за договором позики від 8 серпня 2014р. та змін до нього від 31 жовтня 2014р.

Відповідач стверджувала, що ОСОБА_1 будь-яких платежів в рахунок погашення заборгованості не здійснювала, зустрічі уникає, внаслідок чого станом на 28 вересня 2016р. утворилася заборгованість, яка складається із суми боргу 35 400 доларів США, що еквівалентно 921 940грн. за комерційним курсом ПАТ «ПриватБанк» станом на 28 вересня 2016р., інфляційні втрати за період з 31 квітня 2015р. по 31 серпня 2016р. та 3% річних у сумі 41 373грн., у зв'язку із чим у неї виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки, вартість якого за погодженням сторін визначена у 370 500грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору позики виконаним та договору іпотеки закінченим, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Позивач посилається на неповне з'ясування судом всіх фактичних обставин справи, неналежну оцінку судом наявних в матеріалах справи доказів, оскільки в рішенні суду не відображені розбіжності у показах відповідача, так як вона у первісній редакції зустрічного позову частково визнавала сплату боргу у сумі 3 400 доларів США, проте у подальших уточнених примірниках зустрічного позову вказувала, що позивач взагалі не погашала борг.

Також позивач зазначає, що судом не надано оцінки діям відповідача, яка відмовилась від оплати почеркознавчої експертизи розписки та надання додаткових зразків підпису та почерку, натомість позивач неодноразово зазначала про готовність повністю оплатити вартість судової експертизи.

Крім того, позивач посилається на те, що судом не надана оцінка показам свідка ОСОБА_4 та не звернуто увагу, що заява ОСОБА_2 до нотаріуса датована 13 лютого 2015р., а така ж сама заява, надрукована на нотаріальному бланку, датована вже 27 липня 2015р., тобто після отримання відповідачем позовної заяви, що свідчить про зговір відповідача з нотаріусом.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічні позовні

- 3 -

вимоги задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідач посилається на помилковість висновку суду щодо недоведеності вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вона виконала вимоги, передбачені Законом України «Про іпотеку» - нотаріус неодноразово надсилала позивачу листи про необхідність погашення боргу із застереженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку неповернення боргу.

Крім того, відповідач вважає, що судом встановлено факт невиконання позивачем зобов'язання.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 8 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., на підставі якого ОСОБА_1 отримала 299 720грн., що було еквівалентно 23 600 доларам США, які зобов'язалася повернути до 8 лютого 2015 року щомісячними платежами по 600 доларів США з 8 вересня 2014 року по до 8 січня 2015 року та 8 лютого 2015 року - 20600 доларів США (с.с.8-9 т.1).

У забезпечення виконання зобов'язань за договором позики в цей же день сторони уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., предметами якого є:

- земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3;

- земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_4;

- житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 149,5 м2. (с.с.10-17 т.1)

31 жовтня 2014 року сторони уклали договір про внесення змін № 1 до договору позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу СклярО.С., відповідно до якого виклали пункти 1-3 у новій редакції, згідно яких позичальник отримала позику у сумі 458 430грн., що еквівалентно 35 400 доларам США, які зобов'язалася повернути до 31 квітня 2015 року щомісячними платежами з 30 листопада 2014 року по 31 березня 2015 року по 900 доларів США, а 31 квітня 2015 року - 30900 доларів США (с.с.30-31 т.1)

Також сторони визначили, що договір є безпроцентним, а позика повертається у гривнях за комерційним курсом ПАТ «ПриватБанк» на день повернення.

22 квітня 2015р. ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 листа з вимогою про повернення надлишково сплачених коштів та проханням повідомити нотаріуса про виконання договору позики з метою зняття заборони на відчуження майна, обтяженого іпотекою, посилаючись на те, що 28 грудня 2014 року нею сплачено 35 400 доларів США, що еквівалентно 585 162грн. по курсу 12,95грн. за долар, визначеному у договорі.

Відмовляючи у задоволенні, як первісного, так і зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела сплату нею боргу, а відповідач не довела, що не отримала грошових коштів.

Проте, вказаний висновок суду першої інстанції є взаємовиключним. Якщо суд прийшов до висновку, що позичальником не доведено факту сплати боргу у повному обсязі, суд повинен був розглянути вимоги про право кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки.

- 4 -

У порушення вимог ст. 215 ЦПК України, редакція якої діяла на момент ухвалення рішення, суд першої інстанції не оцінив надані сторонами докази, не навів обґрунтування не прийняття розписки, наданої позивачем у підтвердження своїх позовних вимог, та дій відповідача з приводу відмови від проведення експертизи, а також ненадання відповідачем доказів у спростування тверджень позивача.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Отримання грошових коштів за договором позики та договором внесення змін до договору позики ОСОБА_1 не заперечувала.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Пунктом 8 договору позики сторони визначили, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У разі відмови позикодавцем прийняти гроші, позичальник має право внести суму в депозит.

У підтвердження виконання зобов'язання за договором позики позивачем суду першої інстанції був наданий оригінал розписки, згідно якої ОСОБА_2 отримала: 8 вересня 2014р. - 600 доларів США, 2 жовтня 2014р. - 3600 доларів США, с 8 листопада по 28 листопада 2014р. - 400 доларів США, 28 листопада 2014р. - 900 доларів США, 28 грудня 2014р. - 29900 доларів США (с.с.137 т.1).

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_2 підтвердила, що підписи

- 5 -

та прізвище на вказаній розписці написані нею. Однак, стверджувала, що цифри «3» та «29» проставлені не нею, а дописані.

Також під час апеляційного розгляду відповідач стверджувала, що вказаний документ не є розпискою у підтвердження повернення позики у розумінні договору, а є її особистими розрахунками.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, редакція якої діяла на момент ухвалення рішення, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1 та 2 статті 58 ЦПК України, в редакції 2004р., визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 та 4 ст. 60 ЦПК України, в редакції 2004р., кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні положення містяться у статях 76, 77, 78, 81 ЦПК України, редакція якого діє на час апеляційного розгляду.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів вважає, що наданий ОСОБА_1 оригінал розписки ОСОБА_2 про отримання грошових коштів є достатнім доказом у підтвердження виконання ОСОБА_1 зобов'язань за договором позики.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів у підтвердження своїх тверджень, що надана позивачем розписка не є підтвердженням отримання грошових коштів за договором позики, оскільки у розписці зазначаються дати проведення щомісячних платежів, які були визначені у договорі позики та у договорі про внесення змін до договору позики. Також розписка містить запис ОСОБА_2 про зміну дати сплати щомісячного платежу у зв'язку із внесенням змін до договору, що не заперечувала відповідач під час апеляційного розгляду.

Крім того, саме у ОСОБА_1 був наявний оригінал даної розписки, що підтверджує, що вона складалася саме у зв'язку із договором позики, який був нею укладений із ОСОБА_2

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів у підтвердження того, що вказана розписка містить дописки у вигляді цифр «3» від 2 жовтня 2014р. та «29» від 28 грудня 2014р.

За клопотанням ОСОБА_2 суд першої інстанції призначав судову технічну експертизу для підтвердження посилань відповідача, що вищезазначені цифри є дописаними. Однак, ОСОБА_2 проведення експертизи оплачено не було, додаткові матеріали на вимогу експертів надані не були, а у подальшому відповідач відмовилася від проведення експертизи.

Під час апеляційного розгляду відповідно до ст. 12 ЦПК України суд роз'яснив відповідачу та її представнику наслідки ненадання доказів у підтвердження своїх тверджень. Проте, відповідачем було заявлено клопотання тільки про призначення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої виявилося неможливим у зв'язку із тим, що рукописний запис цифр має вкрай обмежений графічний матеріал, що унеможливлює виявлення комплексу ідентифікаційних ознак для формування будь-якого категоричного чи ймовірного висновку (с.с.89 т.2).

- 6 -

Клопотань про проведення будь-яких інших експертиз ні відповідачем, ні її представником під час апеляційного розгляду заявлено не було.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд не має підстав не приймати, як належний доказ у підтвердження виконання зобов'язань за договором позики, надану ОСОБА_1 розписку.

Доводи представника відповідача, що наданий документ не названий сторонами розпискою, а тому не є належним доказом у підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2 за договором позики, укладеним з ОСОБА_1, колегія суддів вважає безпідставними, так як вказаний документ містить дати, розмір грошових коштів, підпис та прізвище позикодавця та її напис про зміну дат виплат у зв'язку із укладеним договором про внесення змін до договору позики.

Зі змісту наданої ОСОБА_1 розписки вбачається, що нею сплачено, а ОСОБА_2 отримано 35 400 доларів США (с.с.137 т.1), а відтак наявні підстави для висновку про виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором позики у повному обсязі.

Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання.

Таким чином з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Доводи позовної заяви ОСОБА_1 про надлишково сплачені нею 126 732грн. не ґрунтуються на умовах договору позики, які вона підписала.

Відповідно до п. 3 договору позики повернення позики здійснюється готівкою у гривнях за комерційним курсом ПАТ «ПриватБанк» на день повернення, що не суперечить ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача надлишково сплачених 126 732грн. задоволенню не підлягають.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 посилалася на положення п. 4 ч. 1 ст. 611, ст. 1166, 1167 ЦК України.

Норми, викладені у ст. 1166 та 1167 ЦК України, регулюють правовідносини, які виникли у деліктних (позадоговірних) правовідносинах, тому не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або закон, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Умови договору позики, який був укладений сторонами, не передбачають відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов'язань за договором.

Крім того, ОСОБА_2 відповідно до договору позики не брали на себе жодних зобов'язань, тому правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди судом не встановлено.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

- 7 -

У частині першій статті 598 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Оскільки забезпечені іпотекою зобов'язання за договором позики виконано в повному обсязі, то зобов'язання за договором іпотеки, які є похідними від договору позики, припиняються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а позовні вимог ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, так як під час судового розгляду ОСОБА_1 було доведено, а ОСОБА_2 не спростовано виконання зобов'язань ОСОБА_1 за договором позики.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог і апеляційної скарги ОСОБА_1, з ОСОБА_2 на підставі ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 730грн. 80коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким:

- позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати припиненими зобов'язання ОСОБА_1 за договором позики, який укладено 8 серпня 2014р., із змінами від 31 жовтня 2014р., між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С.

Визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, який укладено 8 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Скляр О.С., реєстраційний номер 25353503.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка проживає у АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, яка проживає у АДРЕСА_3, судові витрати у сумі 730грн. 80коп.

- у зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр

- 8 -

Оксана Станіславівна про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 червня 2018 року.

Головуючий

Судді