Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 210/2913/15-ц

провадження № 61-6767св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І. Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - комунальне підприємство Дніпровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року у складі колегії суддів: Братіщевої Л. А., Грищенко Н. М., Ляховської І. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (далі - КП ДОР «Криворізьке БТІ») про зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до рішення виконкому Дзержинської районної ради трудящих від 10 серпня 1948 року № 478 ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка під індивідуальну забудову по АДРЕСА_1. При цьому на плані присадибної ділянки та проекті будинку того часу значиться розмір земельної ділянки 1 000 кв. м. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_4 та розподілу майна подружжя, за рішенням суду кожному із них виділено в рівних долях частку домоволодіння та земельну ділянку.

Вона у порядку спадкування є власницею домоволодіння АДРЕСА_2, яке розташоване на земельній ділянці, виділеній за рішенням суду ОСОБА_4, і площа якої має становити 500 кв. м. Однак відповідачем КП ДОР «Криворізьке БТІ» безпідставно змінено схематичний план від 24 травня 1961 року та зменшено площу земельної ділянки до 376 кв. м, у зв'язку з чим просила суд визнати недійсним схематичний план від 08 липня 1974 року земельної ділянки щодо домоволодіння по АДРЕСА_2, складений КП ДОР «Криворізьке БТІ», де власником є ОСОБА_1

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 16 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним схематичного плану від 08 липня 1974 року земельної ділянки щодо домоволодіння по АДРЕСА_2, де власником є ОСОБА_1, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не доведено позовні вимоги, оскільки встановивши, що спірний схематичний план від 08 липня 1974 року виготовлено з урахуванням фактичного землекористування на підставі схематичного плану від 24 травня 1961 року, в якому загальна земельна ділянка, що перебувала у користуванні ОСОБА_6, становила 276 кв. м.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 16 травня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

У вересні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом у порушення статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) не враховано, що відповідач порушив вимоги законодавства УРСР, оскільки не мав права на обмір та розмежування земельної ділянки між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 і реєстрацію документів на право користування земельними ділянками.

Крім того, судом не витребувано від відповідача оригіналу рішення Товариського суду село Победа Дзержинського району міста Кривого Рогу від 23 квітня 1965 року, який не було виконано та викликає сумнів у його проведенні, та в якому строк виконання не був встановлений, а загальний строк, передбачений законом, три роки. Тобто внесення у 1974 році змін у схематичний план на підставі рішення Товариського суду село Победа Дзержинського району міста Кривого Рогу від 23 квітня 1965 року вчинено за межами строків позовної давності, тому внесення змін відповідачем у схематичний план є протиправним.

У лютому 2017 року КП ДОР «Криворізьке БТІ» подало заперечення, в якому просило касаційну скаргу відхилити, а ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що на підставі рішення виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих міста Кривого Рогу від 10 серпня 1948 року та договору Дзержинського райкомунгоспу від 30 серпня 1948 року ОСОБА_3 було виділено присадибну ділянку площею 1 000 кв. м по АДРЕСА_5 для будівництва житлового будинку 20х50 м, яка була збільшена до 1182 кв. м. за рахунок балки. ОСОБА_3 спільно з дружиною ОСОБА_4 на цій земельній ділянці збудували в 1949 році домоволодіння.

Рішенням народного суду Дзержинського району міста Кривого Рогу від 30 квітня 1954 року в зв'язку з тим, що сторони розійшлися, домобудівництво, садиба і двір розділені в рівних частках, тобто по 591 кв. м. ОСОБА_3. від будинку АДРЕСА_3 і ОСОБА_4 від будинку АДРЕСА_4.

Встановлено, що межі спірної земельної ділянки на місцевості не визначені та державні акти на землекористування чи право власності на спірну земельну ділянку не видавались.

Рішенням виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих від 01 лютого 1961 року № 25 «Про самовільне будівництво ОСОБА_8 по АДРЕСА_2» вирішено закріпити за ОСОБА_8 збудований будинок та земельну ділянку розміром 500 кв. м. з установленням проїзду 3 м. шириною, 40 м. довжиною з АДРЕСА_5 через земельну ділянку ОСОБА_10 Зобов'язано ОСОБА_8 протягом одного місяця закінчити оформлення всіх документів, посвідчивши договори забудови в нотаріальній конторі, просити БТІ виготовити креслення, управління архітектури - відвести земельну ділянку.

Домоволодіння по АДРЕСА_2 розташоване на земельній ділянці розміром 500 кв. м., яке складається з житлового будинку та належить на праві приватної власності ОСОБА_8, зареєстровано в БТІ на підставі діючого на той час законодавства, про що видано Висновок про реєстрацію домоволодіння. Був складний схематичний план 20 вересня 1953 року із зазначенням загальної площі земельної ділянки 500 кв. м., а в подальшому, 24 травня 1961 року, було складно схематичний план, виходячи з фактичного землекористування, площею земельної ділянки 376 кв. м.

Відповідно до договору дарування від 20 жовтня 1961 року, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_6 домоволодіння АДРЕСА_2, яке належить йому на підставі договору забудови будинку.

Відповідно до схематичного плану земельної ділянки АДРЕСА_2, будівельний квартал № 321, складеного на ОСОБА_8, вбачається, що станом на 24 травня 1961 року загальна площа земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_8 становить 376 кв. м.

Після ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_2 на спірній земельній ділянці успадкував ОСОБА_11, до якого, згідно зі статтею 90 ЗК УРСР (1970 року), разом з правом власності на будівлю перейшло і право безстрокового (постійного) користування відповідною земельною ділянкою.

Після смерті 07 квітня 2001 року ОСОБА_11, житловий будинок по АДРЕСА_2 був 18 жовтня 2002 року успадкований ОСОБА_1 При цьому, в свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено, що земельна ділянка переходить у тимчасове користування спадкоємцеві та підлягає переоформленню в особисту власність.

До позивача перейшло право користування земельною ділянкою в розмірі 376 кв. м., який мав спадкодавець ОСОБА_11

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановив, що позивачем не доведено підстави визнання недійсним схематичного плану від 08 липня 1974 року земельної ділянки щодо домоволодіння по АДРЕСА_2.

Суди правильно врахували, що схематичний план не є правовстановлюючим документом, який підтверджує право особи на земельну ділянку певного розміру, а є технічною документацією щодо земельної ділянки, а тому обґрунтовано виходили із відсутності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 про те, що суди не надали обґрунтування та належної оцінки доказам по справі. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд апеляційної інстанції дотримався встановленого статтею 212 ЦПК України, чинною на час розгляду справи в суді апеляційної інстанцій, принципу оцінки доказів. На підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи суд апеляційної інстанції проаналізував і оцінив докази, що надані сторонами, привів переконливі мотиви, за якими вони відхилили аргументи позивача і прийняли аргументи відповідача.

Інші аргументи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала апеляційного суду, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції, ухвалена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року, якою залишено без змін рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 16 травня 2016 року, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило