Справа №443/286/17
Провадження №2/443/243/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 23 жовтня 2015 року, право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди по вул. Січових Стрільців, 19 в с. Рудківці Жидачівського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок по вул. Січових Стрільців, 19 в с. Рудківці Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав робітничому двору, членами якого були: ОСОБА_5. голова двору, ОСОБА_6В.(син), ОСОБА_4В.(невістка), ОСОБА_7Р.(онука), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/4 житлового будинку. 12 квітня 1992 року помер ОСОБА_5 голова двору. Після його смерті відкрилась спадщина, яка серед іншого складалась з належної померлому частини спірного будинку. Оскільки дідусь за життя заповіту не склав, тому її батько спадщину після смерті останнього фактично прийняв, оскільки залишився проживати у вказаному будинку, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформив. Але, 23 січня 2009 року помер її батько ОСОБА_6. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: частини житлового будинку та господарських будівель та споруд по вул. Січових Стрільців, 19 в с. Рудківці Жидачівського району Львівської області (1/4 успадкована після смерті батька та ? - як члена колишнього робітничого двору). За життя батько склав заповіт, відповідно до якого належне майно заповів їй. Вказану спадщину вона фактично прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживала з ним, проте нотаріально своїх прав не посвідчила. Відтак фактично стала володіти ? спірного житлового будинку. 23 жовтня 2015 року померла її мати - ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з: частини спірного будинку (? - як члена колишнього робітничого двору) та земельних ділянок площею 3,0041 га, розташованої на території Піддністрянської сільської ради. На випадок своєї смерті її матір заповіту не склала. Відтак, вона як єдиний спадкоємець першої черги за законом, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на спадкові земельні ділянки. Проте, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше майно(житловий будинок та господарські будівлі та споруди), звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Січових Стрільців, 19 в с. Рудківці Жидачівського району Львівської області, що належав померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Жидачівського району Львівської області ОСОБА_8 подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності їх представника, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом №136 з будинкової книги №1(ст..498), що станом на 15 квітня 1991 року по с. Рудківці вул. Карла Чорного, 19(теперішня Січових Стрільців, 19) Жидачівського району Львівської області рахувався житловий будинок за робітничим двором, членами якого були: ОСОБА_5. голова двору, ОСОБА_6В.(син), ОСОБА_4В.(невістка), ОСОБА_7Р.(онука) /а.с. 13/.

Згідно технічного паспорта від 14 лютого 2017 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок №19 по вулиці Січових Стрільців в с. Рудківці Жидачівського району Львівської області, загальна площа вказаного будинку становить 113,7 кв.м.(житлова 49,2 кв.м.). Рік забудови 1972. Інвентаризаційна вартість 248390 грн. /а.с. 9-12/

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Відповідно до статті 17 ЗУ «Про власність» (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в селі Рудківці по вул. Січових Стрільців, 19 Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств «робітничий двір», членами якого були: ОСОБА_5. голова двору, ОСОБА_6В.(син), ОСОБА_4В.(невістка), ОСОБА_7Р.(онука). Частка кожного члена двору становила 1/4.

Судом встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою виданою виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради Жидачівського району Львівської області за №137 від 14 лютого 2017 року, що 12 квітня 1992 року помер ОСОБА_5. голова двору. Після його смерті відкрилась спадщина на належну померлому частку спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті померлий заповіту не склав. Проте, на день смерті із ним проживав та був зареєстрований його син ОСОБА_6 /а.с. 14/.

Відтак, останній, відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин), спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв, оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступив в управління та володінням спадковим майном.

Разом з тим, з долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть 1-СГ №157678, вбачається що 23 січня 2009 року у віці 73 років помер батько позивачки ОСОБА_6, про що 24 січня 2009 року зроблено відповідний актовий запис №4 /а.с. 15/.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 26 травня 2003 року, вбачається, що ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю дочці ОСОБА_2». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований, а спадщина померлого складається з: частини житлового будинку та господарських будівель та споруд по вул. Січових Стрільців, 19 в с. Рудківці Жидачівського району Львівської області (1/4 успадкована після смерті батька та ? - як члена колишнього робітничого двору). /а.с. 16/.

Відтак, позивачка, відповідно до норм статей 1235, 1268 ЦК України (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин), спадщину після смерті ОСОБА_6 фактично прийняла, хоча юридично своїх прав не оформляла /а.с. 17/.

Також, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 23 жовтня 2015 року, в селі Рудківці Жидачівського району Львівської області, померла ОСОБА_4, про що 23 жовтня 2015 року складено відповідний актовий запис №24 та виконавчим комітетом Піддністрянської сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 23 жовтня 2015 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №402983 /а.с. 18/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлої складається із: частини спірного будинку (? - як члена колишнього робітничого двору) та земельних ділянок площею 3,0041 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Піддністрянської сільської ради та належали померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №054938 від 14 лютого 2003 року.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_4 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради Жидачівського району Львівської області за №135 від 14 лютого 2017 року /а.с. 20/.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії І-СГ №435454 від 07 лютого 1976 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ №323377 від 25 січня 1997 року, що позивач є рідною дочкою ОСОБА_4В.(спадкодавця). Відтак, ОСОБА_2 відноситься до спадкоємців першої черги спадкування. Інших спадкоємців вказаної черги судом не встановлено /а.с. 4-7/.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Так, дослідженими в судовому засіданні матеріалами витребуваної спадкової справи до майна померлої 23 жовтня 2015 року ОСОБА_4 встановлено, факт звернення ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 23 жовтня 2015 року та отримання останньою свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 листопада 2016 року, а саме на земельні ділянки площею 3,0041 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Піддністрянської сільської ради та належали померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №054938 від 14 лютого 2003 року /а.с. 21-24/.

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу №1067/02-31 від 16 грудня 2016 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на інше майно(будинок), у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Січових Стрільців, 19 в с. Рудківці Жидачівського району Львівської області, що належав померлій та є спадковим майном /а.с. 25/.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 23 жовтня 2015 року, право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди по вул. Січових Стрільців, 19 в с. Рудківці Жидачівського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко