Номер провадження: 22-ц/785/3492/18
Номер справи місцевого суду: 523/3765/17
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Калараша А.А., Вадовської Л.М.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Навік» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальності «Окто-Рітейл» до ОСОБА_2, приватного підприємства «Навік» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ТОВ «Окто-Рітейл» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ПП «Навік» про визнання договору недійсним та просило визнати недійсним договір про заміну сторони у зобов'язанні за договором оренди нерухомого майна №01/04-1 від 01.04.2016 року, який укладений 23.05.2016 року між ОСОБА_2, ТОВ «Окто-Рітейл» та ПП «Навік.

Позов обгрунтовано тим, що 23 травня 2016 року між ПП «Навік» (не перебуває у стані припинення), ТОВ «Окто-Рітейл» ( не перебуває у стані припинення) та ФОП ОСОБА_2 (господарська діяльність припинена, про що в ЄДРПОУ внесено відповідний запис 11.07.2016 року), було укладено Договір про заміну сторони у зобов'язанні за Договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року, відповідно до якого права, зобов'язання та відповідальність сторони по Договору оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01 квітня 2016 року переходять до ТОВ «Окто-Рітейл» в повному обсязі, в якому вони належали ФОП ОСОБА_2 з дати набуття чинності цим договором. Однак, в договорі про заміну сторони не конкретизовано, в якому саме обсязі до ТОВ «Окто-Рітейл» переходить відповідальність та зобов'язання ФОП ОСОБА_2, що свідчить про неузгодженість предмету та ціни договору. Оригінал договору оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року позивач отримав від відповідача лише в липні 2017 року, тобто після підписання Договору про заміну сторони. З 28.02.2016 року по 15.12.2016 року Директором ТОВ «Окто-Рітейл» був один з його засновників - ОСОБА_3. Відповідно до Статуту в діючий на той час редакції, директор Товариства укладає в Україні та за її межами договори, вчиняє інші юридичні дії та видає доручення про укладення таких договорів та представництво інтересів Товариства з іншими особами. Укладення директором угод (крім угод про виконання робіт або надання послуг Товариством) на суму понад 50 000 грн. вимагає попереднього схвалення загальними зборами засновників (учасників). Зборами засновників (учасників) ТОВ «Окто-Рітейл» не було схвалено укладення Договору про заміну сторони у зобов'язанні за Договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року ні попередньо, ні в подальшому.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір про заміну сторони у зобов'язанні за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року, який укладений 23.05.2016 року між ОСОБА_2, товариством з обмеженою відповідальінстю «Окто-Рітейл» та приватним підприємством «Навік». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Навік звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 (змінилаа прізвище у 2018 році на ОСОБА_2), в судове засідання не з'явилася, за адресою реєстрації не проживає і тому в розумінні 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, визнаючи недійсним договір про заміну сторони у зобов'язанні за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року, який укладений 23.05.2016 року між ОСОБА_2, товариством з обмеженою відповідальінстю «Окто-Рітейл» та приватним підприємством «Навік», суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 6.1. Статуту, вищим керівним органом Товариства є Загальні збори засновників (учасників). Згідно до п. 6.5. Статуту, виконавчим органом є Директор. Відповідно до Статуту, укладення директором угод (крім угод про виконання робіт або надання послуг Товариством) на суму понад 50 000 грн. вимагає попереднього схвалення загальними зборами засновників (учасників) ТОВ «Окто-Рітейл» не було схвалено укладення Договору про заміну сторони у зобов'язанні за Договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року ні попередньо, ні в подальшому.

Проте з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що:

- протоколом зборів засновників (учасників) №2/2016 від 10.03.2016 року затверджено Статут ТОВ «Окто-Рітейл» (а.с.32-45,30);

- відповідно до Наказу ТОВ «Окто-Рітейл» №1 від 18.02.2016 року, з 18.02.2016 року на посаду директора призначено ОСОБА_3 (а.с.31);

- протоколом зборів засновників (учасників) №3/2016 від 15.12.2016 року затверджено Статут ТОВ «Окто-Рітейл» (а.с.14-29,48);

- відповідно до Наказу ТОВ «Окто-Рітейл» №2 від 16.12.2016 року, з 16.12.2016 року на посаду директора призначено ОСОБА_4 (а.с.51);

- 23 травня 2016 року між ПП «Навік» (не перебуває у стані припинення), ТОВ «Окто-Рітейл» (не перебуває у стані припинення) та ФОП ОСОБА_2 (господарська діяльність припинена, про що в ЄДРПОУ внесено відповідний запис 11.07.2016 року), було укладено Договір про заміну сторони у зобов'язанні за Договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року, а саме приміщення загальною площею 66,00 кв.м., яке розташоване на 2-му поверсі торгівельно-розважального центру, який знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Затонського 32 (а.с.52);

- 01.04.2016 року між ПП «Навік» та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року (а.с.53-65);

- 05.06.2016 року між ПП «Навік» та ТОВ «Окто-Рітейл» підписано акт прийому-передачі за договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року, а саме приміщення загальною площею 66,00 кв.м., яке розташоване на 2-му поверсі торгівельно-розважального центру, який знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Затонського,32 (а.с.67);

- відповідно до Видаткового касового ордеру від 23.05.2016 року, ТОВ «Окто-Рітейл» відшкодував ФОП ОСОБА_2 згідно рахунків №955,956 від 07.04.2016 р. 77 220 гривень (а.с.68);

- рішенням Господарського суду Одеської області від 17.10.2017 року, у задоволенні позову ТОВ «Окто-Рітейл» до ПП «Навік» про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено (а.с.141-143);

- на момент укладення договору про заміну сторони був чинним Статут ТОВ «Окто-Рітейл», затверджений Протоколом Загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Окто-Рітейл» № 2/2016 від 16.03.2016 року;

- відповідно до п. 1.1., 3.2 Статуту Засновниками (учасниками) Товариства є ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Вклади учасників є рівними та такими, що складають по 50% Статутного капіталу Товариства;

- з 28.02.2016 року по 15.12.2016 року Директором ТОВ «Окто-Рітейл» був один з його засновників - ОСОБА_3.

З 16.12.2016 року єдиним зановником та директром ТОВ «Окто-Рітейл» є

ОСОБА_4

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину, передбаченою частиною першою статті 215 ЦК, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В свою чергу частинами першою-третьою статті 203 ЦК визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Цивільну дієздатність юридичної особи встановлено статтею 92 ЦК, згідно з частиною першою якої юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні норми закріплені і у ч. 1 ст. 89 ГК України, якою передбачено, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

За змістом частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.3.3 Постанови пленуму Вищого Господарського Суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" особа, призначена уповноваженим органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності. Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців".

Тобто, навіть якщо директор є уповноваженою особою, але не дотримується додаткових вимог до порядку вчинення значного правочину, то цей правочин вважається вчиненим ним із перевищенням обсягу повноважень на здійснення правочину (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 3-84гс16 від 06 квітня 2016 року).

Разом з тим відповідно до статті 241 ЦК правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Із аналізу змісту частини першої статті 241 ЦК випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено.

Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання, тобто в судовому процесі необхідно довести, що Позивач упродовж тривалого часу вчиняв дії, спрямовані на виконання оспорюванного договору (підписував додаткові угоди і специфікації на поставку товару, приймав відвантажений товар, здійснював часткову оплату його вартості і.т.і.).

Зі змісту договору про заміну сторони у зобов'язанні від 23.05.2016 року прямо вбачається, що ТОВ «Окто-Рітейл» прийняло на себе всі права, зобов'язання та відповідальність за договором за Договором оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року.

Будь-яких застережень щодо не ознайомлення з текстом договору оренди чи не розумінням його положень при підписання договору від 23.05.2016 року про заміну сторони у зобов'язанні, директором ТОВ «Окто-Рітейл» не зазначено.

Подальше вчинення ТОВ «Окто-Рітейл» дій пов'язаних з відшкодуванням ФОП ОСОБА_2 77 220 гривень гарантійних та маркетингових платежів, сплачених нею за договором оренди № 01/04-1 від 01.04.2016 року, фактичне набуття прав орендаря через підписання акту прийому-передачі приміщення загальною площею 66,00 кв.м., яке розташоване на 2-му поверсі торгівельно-розважального центру, який знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Затонського 32, яке є об'єктом оренди за договором № 01/04-1 від 01.04.2016 року, завезення товару в орендоване приміщення, використання його в комерційній діяльності протягом кількох місяців після укладення оспорюваного договору, за яким ТОВ «Окто-Рітейл» набуло права орендаря за договором оренди від 01.04.2016 року, свідчить, як про схвалення ТОВ «Окто-Рітейл» договору про заміну сторони у зобов'язанні за договором оренди від 01.04.2016 року, так і про прийняття та виконання цим підприємством умов договору оренди на правах орендаря.

Між вказаними обставинами існує тісний взаємозв'язок.

Слід також звернути увагу, що ТОВ «Окто-Рітейл» у 2017 році позивалось до господарського суду Одеської області до ПП «Навік» з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на знаходження в орендованому приміщенні 629 найменувань товарів, прийнятих на комісію від інших СПД та неможливість їх забрати. При цьому ТОВ «Окто-Рітейл» посилалось на договір оренди від 01.04.2016 року, як на діючий та дійний, а також на своє право, як орендаря, за вказаним договором.

Враховуючи наведене у суду першої інстанції не було підстав для визнання недійсним договору від 23.05.2016 року про заміну сторони у зобов'язанні за договором оренди № 01/04-1 від 01.04.2016 року з підстав, укладення договору директором з перевищенням своїх повноважень.

Встановлені у справі обставини, також не можуть свідчити і про укладення оскаржуваного договору внаслідок обману, як про це було заявлено у позові ТОВ «Окто-Рітейл».

В засіданні судової колегії представник ПП «Навік» пояснив, що всі спори між ПП «Навік» та ТОВ «Окто-Рітейл» щодо об'єкту оренди виникли після зміни засновників ТОВ «Окто-Рітейл» у грудні 2016 року. Каталізатором подання ТОВ «Окто-Рітейл» вказаного позову є намагання ПП «Навік» стягнути заборгованість за договором оренди в судовому порядку. На даний час в господарському суді Одеської області зупинено провадження у справі про стягнення заборгованості за договором оренди до вирішення позову ТОВ «Окто-Рітейл» про визнання недійсним договору від 23.05.2016 року про заміну сторони у зобов'язанні за договором оренди № 01/04-1 від 01.04.2016 року. При укладенні договору ПП «Навік» знайомилось з статутом ТОВ «Окто-Рітейл» і сторони невірно розтлумачили п. 6.6. статуту ТОВ «Окто-Рітейл» про обмеження повноважень директора при укладенні договору від 23.05.2016 року про заміну сторони у зобов'язанні за договором оренди № 01/04-1 від 01.04.2016 року тим, що дане обмеження відповідно до статуту не поширюється на угоди про виконання робіт або надання послуг товариством.

Доводи зазначені у відзиві ТОВ «Окто-Рітейл» на апеляційну скаргу ПП «Навік» про ненадання доказів обізнаності позивача з умовами договору оренди нерухомого майна № 01/04-1 від 01.04.2016 року та про отримання його оригіналу у липні 2017 року, не узгоджуються з встановленими у справі обставинами. При цьому докази про необізнаність з умовами договору оренди та неотримання оригіналу договору оренди мав доводити саме позивач, який обгрунтовував вказаними обставинами свої вимоги про недійсність договору.

Доводи у відзиві на апеляційну скаргу про обман при укладенні договору оренди не підтверджені жодними належними доказами, спростовуються встановленими у справі обставинами і носять характер припущення.

Враховуючи наведене, рішення суду не може залишатися в силі.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення без задоволення позову товариства з обмеженою відповідальності «Окто-Рітейл» до ОСОБА_2, приватного підприємства «Навік» про визнання договору недійсним.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому з ТОВ «Окто-Рітейл» на користь ПП «Навік» підлягає стягненню судовий збір сплачений при поданні апеляційної скарги в сумі 1600 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Навік» - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальності «Окто-Рітейл» до ОСОБА_2, приватного підприємства «Навік» про визнання договору недійсним - залишити без задоволення.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальності «Окто-Рітейл» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Навік» судові витрати в сумі 1600 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.06.2018

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

Л.М. Вадовська