Провадження №2/200/1268/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 р. Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого - судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

за участі представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛЕВЕРІДЖ» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

27.09.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж» звернулося до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ з позовом, в якому просить стягнути солідарно зі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж» інфляційні втрати за період з 01.10.2014 по 31.03.2015 у розмірі 5 788 783 грн. 22 коп. та три відсотки річних за період з 01.10.2014 по 31.12.2014 в розмірі 163 384 грн. 62 коп., нараховані на заборгованість присуджену до стягнення з ОСОБА_5 Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" заборгованість у звязку із неналежним виконанням зобовязання за кредитними договорами №0 від 28.12.2006 року та №0 від 23.03.2007 року на підставі договорів поруки 00/1-П від 28.12.2006 року та №0/1-П від 23.03.2007 року у розмірі 21 844 465 грн. 74 коп.

На підставі двох укладених договорів відступлення прав вимоги від 16 липня 2016 року відбулася заміна кредитора за кредитними договорами № 0 від 28 грудня 2006 р. та № 00 від 23 березня 2007 р., укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Екстім» та Акціонерним товариством "Укрсиббанк", а також договорами поруки № 0/1-П від 28 грудня 2006 р. та № 0/1-П від 23 березня 2007 р., укладеними між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством "Укрсиббанк", відповідно з Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж».

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 зобовязання, що виникло з вищевказаного рішення, 10 вересня 2014 року між ОСОБА_4, як поручителем та позивачем, як кредитором, було укладено договір поруки.

Відповідно до умов договору поруки, ОСОБА_4 поручився перед позивачем за виконання ОСОБА_2 зобовязання зі сплати заборгованості за кредитними договорами № 0 від 28.12.2006 та № 0 від 23.03.2007 у розмірі 21 844 465,74 грн., присудженої до стягнення з ОСОБА_2 рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014, а також зі сплати ним суми інфляційного збільшення боргу згідно ст. 625 ЦК України від вище вказаної заборгованості та трьох процентів річних.

ОСОБА_2 зобовязання зі сплати суми заборгованості у розмірі 21 844 465 грн. 74 коп. не виконав. В звязку з чим 12.09.2017 року позивач звернувся до ОСОБА_4 з листом, в якому повідомив про те, що ОСОБА_2 не виконав зобовязання зі сплати суми заборгованості за кредитним договорами №0 від 28.12.2006 року та №0 від 23.03.2007 року на підставі договорів поруки №0/1-П від 28.12.2006 року та №0/1-П від 23.03.2007 року у розмірі 21 844 465,74 грн. та вимогою до ОСОБА_4 виконати зобовязання, визначене п.1 договору поруки.

У відповідь на вищевказаний лист, позивач отримав від ОСОБА_4 14.09.2017 року, в якому останній повідомив про те, що у звязку із скрутним матеріальним становищем він не має можливості виконати своє зобовязання повністю. 19.09.2017 року ОСОБА_4 було частково сплачено на користь позивача заборгованість у розмірі 500,00 грн. згідно договору поруки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, позов не визнав, заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що грошове зобовязання у даній справі виникло на підставі кредитних договорів які були укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Екстім» (нова назва «Передмістя 2000»), а поручитель ОСОБА_2 може відповідати перед новим кредитором ТОВ «ФК «Леверідж» виключно в межах сум що нараховані боржнику ТОВ «Передмістя». Ухвалою Господарського суду м.Києва від 09.11.2012 року порушено провадження по справі №5011-28/15641-2012 про банкрутство ТОВ «Передмістя 2000», а постановою від 13.06.2013 року у цій же справі ТОВ «Передмістя 2000» визнано банкрутом.. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Передмістя 2000», мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі Господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обовязкових платежів). Враховуючи те, що нарахування інфляційних та трьох відсотків річних ТОВ «Передмістя 2000» є неможливим, то стягнення таких сум із ОСОБА_2 як поручитель є безпідставним.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

Вислухавши осіб які зявились, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст.12 та частинами 1,5,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року у справі № 6-9147св14, ухваленого за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до, зокрема ОСОБА_2, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" кошти у розмірі 21 844 465 грн. 74 коп. у звязку із неналежним виконанням зобовязання за кредитними договорами № 0 від 28.12.2006 року та № 0 від 23.03.2007 року на підставі договорів поруки № 0/1-П від 28.12.2006 року та № 0/1-П від 23.03.2007 року.

16 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі», як новий кредитор прийняло право вимоги, зокрема, за кредитними договорами № 0 від 28 грудня 2006 р. та № 00 від 23 березня 2007 р., укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Екстім» та Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк", а також договорами поруки № 0/1-П від 28 грудня 2006 р. та № 0/1-П від 23 березня 2007 р., укладеними між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк".

16 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» було підписано акт приймання-передачі прав вимоги, чим було засвідчено відступлення прав вимоги за Договором відступлення, після чого Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» одержало право вимагати від ОСОБА_2 виконання усіх зобовязань за вищевикладеними кредитними договорами та договорами поруки.

16 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж» набуло право вимоги за вищевикладеними кредитними договорами та договорами поруки.

16 липня 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» було підписано акт приймання-передачі прав вимоги, чим було засвідчено відступлення прав вимоги за договором відступлення, після чого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж» одержало право вимагати від ОСОБА_2 виконання усіх зобовязань за вищевикладеними кредитними договорами та договорами поруки.

На підставі укладених договорів відступлення прав вимоги відбулася заміна кредитора за кредитними договорами № 0 від 28 грудня 2006 р. та № 00 від 23 березня 2007 р., укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Екстім» та Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк", а також договорами поруки № 0/1-П від 28 грудня 2006 р. та № 0/1-П від 23 березня 2007 р., укладеними між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк", відповідно з Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж».

Так, з метою забезпечення належного виконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязання 10 вересня 2014 року між відповідачем ОСОБА_4, як поручителем та позивачем, як кредитором, було укладено Договір поруки.

Відповідно до умов Договору поруки від 10 вересня 2014 року, відповідач ОСОБА_4 поручився перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязання зі сплати заборгованості за кредитними договорами № 0 від 28.12.2006 та № 0 від 23.03.2007 у розмірі 21 844 465,74 грн., присудженої до стягнення з відповідача ОСОБА_2 рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014, а також зі сплати ним суми інфляційного збільшення боргу згідно ст. 625 ЦК України від вище вказаної заборгованості та трьох процентів річних.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2017 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_4 з листом, в якому повідомив про те, що відповідач ОСОБА_2 не виконав підтвердженого рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014, зобовязання зі сплати заборгованості за кредитними договорами № 0 від 28.12.2006 та № 0 від 23.03.2007 на підставі договорів поруки № 0/1-П від 28.12.2006 та № 0/1П від 23.03.2007 у розмірі 21 844 465,74 грн. (двадцять один мільйон вісімсот сорок чотири тисячі чотириста шістдесят пять грн., сімдесят чотири коп.), присудженої до стягнення з відповідача ОСОБА_2 рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014, а також зі сплати відповідачем ОСОБА_2 суми інфляційного збільшення боргу згідно ст. 625 ЦК України від вище вказаної заборгованості та трьох відсотків річних.

19.09.2017 року ОСОБА_4 було частково сплачено на користь позивача заборгованість у розмірі 500 грн., 00 коп. на виконання вимог договору поруки від 10 вересня 2014 року.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись з вказаним позовом до суду та обґрунтовуючи свої вимоги невиконанням відповідачами своїх зобов'язань, позивач, з посиланням на положення ст. 625 ЦК України, заявляє свої вимоги щодо стягнення солідарно з відповідачів на свою користь інфляційних втрат за період з 01.10.2014 по 31.03.2015 у розмірі 5 788 783 (пять мільйонів сімсот вісімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 22 коп. та три відсотки річних за період з 01.10.2014 по 31.12.2014 в розмірі 163 384 (сто шістдесят три тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 62 коп., нараховані на заборгованість присуджену до стягнення з відповідача ОСОБА_2 рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014.

Разом з тим, жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що станом на теперішній час відповідач ОСОБА_2 виконав рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року у справі № 6-9147св14 матеріали справи не містять.

Суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що у нього не існує грошового зобов'язання перед позивачем на підставі того, що боржник за кредитними договорами - Товариство з обмеженою відповідальністю "Передмістя" (попередня назва ТОВ Фірма «Екстім») перебуває у стані банкрутства, з тих підстав, що даний позов пред'явлено до відповідача не як поручителя підприємства-банкрута, а як до боржника за невиконаним грошовим зобов'язанням.

Так, у постанові від 30.03.2016 року у справі № 6-2168цс15 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі №6-38цс11, а також від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14.

Так, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачами своїх грошових зобов'язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що вимоги позивача до відповідачів є правомірними та з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає до стягнення інфляційні втрати за період з 01.10.2014 року по 31.03.2015 року у розмірі 5 788 783 грн. 22 коп. та три відсотки річних за період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року в розмірі 163 384 грн. 62 коп., а всього 5 952 167 грн. 84 коп.

Позивач звернувся до суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, у якому він перебуває. Вказане клопотання було задоволено судом та прийнято ухвалу, якою відстрочено сплату судового збору за даним позовом.

Тому, в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 8 810 грн. 00 коп..

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛЕВЕРІДЖ» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (49066, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_2 (76008, м.Івано-Франківськ, вул.Нескорених, 2а, ІПН) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛЕВЕРІДЖ» (04086, м.Київ, вул.Олени Теліги, 41, ) інфляційні втрати за період з 01.10.2014 року по 31.03.2015 року у розмірі 5 788 783 грн. 22 коп. та три відсотки річних за період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року в розмірі 163 384 грн. 62 коп., а всього 5 952 167 грн. 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (49066, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 4 405 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (76008, м.Івано-Франківськ, вул.Нескорених, 2а, ІПН) на користь держави судовий збір у розмірі 4 405 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Єлісєєва Т.Ю.