АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/2494/17 Головуючий суддя І інстанції Єжов В. А.
Провадження № 22-ц/790/2833/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

04 квітня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов обґрунтовувала тим, що 09 квітня 2009 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати із нею. 30 жовтня 2013 року шлюб було розірвано.

На підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.04.2014 відповідач зобовязаний виплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 19.09.2013 і до досягнення дитиною повноліття. За весь час знаходження виконавчого листа на виконанні у Червонозаводському ВДВС Харківського МУЮ відповідач неналежно виконував свої обовязки, нерегулярно сплачував аліменти. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів у сумі 20472,24 грн., що підтверджується доданим до заяви розрахунком державного виконавця. За її розрахунками за період з 19 вересня 2013 року по 31 березня 2017 року сума неустойки, яку відповідач зобовязаний сплатити на її користь складає 5695,60 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлених за рішенням суду, за період з 18 серпня 2015 року по 31 березня 2016 року, в сумі 1161,20 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за інші періоди - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь держави судовий збір в сумі 31,29 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вказане рішення скасувати та винести постанову, якою задовольнити її позовні вимоги про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказано, що з моменту ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та до часу предявлення виконаного листа до виконання ОСОБА_4 було відоме місце проживання позивача, та він мав можливість у добровільному порядку виконувати рішення суду, однак не зробив цього, внаслідок чого утворилась заборгованість із сплати аліментів. Послалась на необхідність врахування при розгляді вказаної справи позиції ВССУ, викладену в ухвалі по справі №6-850св17. Послалась на те, що на розгляд ОСОБА_6 Верховного Суду передана справа №572/1762/15-ц, та висновки за наслідками її розгляду мають бути враховані при розгляді справи, що переглядається, оскільки вони є подібними. Вказала, що нею 22.06.2017 був закритий рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк», на який сплачувались аліменти, а тому мають бути перевірені судом квитанції про сплату аліментів за подальший період. Зазначила, що не мають прийматись до уваги судом платежі, вчинені відповідачем за час розгляду справи. Вважає, що судом мала бути стягнута неустойка за весь час прострочення.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 квітня 2009 року, який був розірваний рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2013 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 04 квітня 2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 19.09.2013 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення суду був виданий виконавчий лист від 11.09.2015, на підставі якого постановою від 24.09.2015 Червонозаводським відділом ДВС відкрито виконавче провадження.

Згідно розрахунку державного виконавця, заборгованість по аліментам відповідача ОСОБА_4 за період з 19.09.2013 по 31.03.2017 станом на 31.03.2017, складає 20472,24 грн.

В судовому засіданні позивач пояснила, що за видачею виконавчого листа звернулась до суду тільки в вересні 2015 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що як вбачається з матеріалів справи, виданий позивачу судом виконавчий лист датований 11 вересня 2015 року, а із заявою про звернення виконавчого листа до виконання до виконавчої служби позивач звернулась 18 вересня 2015 року. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що заборгованість за період з 19 вересня 2013 року по 17 вересня 2015 року виникла з вини відповідача, тому відсутні законні підстави для стягнення з нього пені за цей період.

Крім того, за інформацію державного виконавця (а.с.53) і наданих відповідачем квитанцій, з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року аліменти ним сплачуються регулярно, щомісячно, у встановлені строки, і зазвичай у розмірі більшому, ніж визначено судом. Тобто, і за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року відсутні підстави для нарахування пені у звязку з відсутністю заборгованості.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Позивачем була заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 20472,24 грн.

Судом першої інстанції було вірно зазначено, що за приписами ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Механізм виконання судового рішення визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Так, ст. 71 вказаного Закону врегульовано порядок стягнення аліментів.

Нормою ч. 3 ст. 195 СК України регламентовано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Повноваження суду стосовно визначення та стягнення розміру заборгованості у разі виникнення спору щодо її розміру також закріплені у ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи не вбачається, що між сторонами виник спір про розмір заборгованості за аліментами.

У своїх запереченнях проти позову ОСОБА_4 посилається на безпідставність вимоги про стягнення такої заборгованості у світлі того, що рішення зі стягнення аліментів перебуває на виконанні у органах Державної виконавчої служби. (а.с. 33-35)

Таким чином, при відсутності спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зазначені процесуальні правила стосовно наявності спору, або порушення чи невизнання права для звернення до суду не є порушенням гарантії кожної особи на доступ до суду, що передбачено у ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., оскільки вони спрямовані на звільнення судів від розгляду заяв, які не мають правового значення, а відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції право кожного на доступ до суду передбачено для вирішення саме спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Таким чином, оскільки стосовно стягнення заборгованості по аліментам спору між сторонами немає, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про те, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 20472,24 грн.

Стосовно позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

ОСОБА_3 було заявлено вимогу про стягнення неустойки (пені) за період з 19.09.2013 по 31.03.2017.

Як підставу для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_7 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 19.09.2013 по 17.09.2015 районний суд зазначив відсутність вини відповідача в силу того, що виконавче провадження із виконання рішення суду про стягнення аліментів було відкрито лише 18.09.2015.

Суд апеляційної не погоджується з такими висновком районного суду.

Згідно розяснень, наданих судам у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

ОСОБА_4 не заперечував того, що він був обізнаний про існування рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2014 року.

Зазначене рішення набрало законної сили, а тому, в силу норм ст. 18 ЦПК України воно є обовязковим для виконання, не залежного від того, чи було воно звернено до примусового виконання.

За вказаним рішенням аліменти на користь ОСОБА_3 були присуджені починаючи з 19.09.2013, а тому саме з цього часу у неї виникло право вимагати від відповідача виконання таких зобовязань.

Розрахунки заборгованості за аліментами, виконані державним виконавцем, відповідно до вимог закону починаються з вересня 2013 року. (а.с. 22, 53 на звороті)

Як було зазначено вище, ОСОБА_4 розрахунки заборгованості не оспорюються.

Також, відповідачем не заперечувався факт того, що аліменти він почав виплачувати лише у квітні 2016 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що купівля дитині одягу, іграшок та харчування не звільняє відповідача від обовязку сплачувати аліменти, визначені за рішенням суду.

Посилання ОСОБА_4 на незадовільний стан здоровя батьків та дружини, що потребує додаткових витрать не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Таким чином, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відповідальності за неналежне виконання зобовязань зі сплати аліментів за період з 19.09.2013 по 17.09.2015.

Отже, з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за період з 19.09.2013 по 31.03.2016, тобто до моменту початку належного виконання ОСОБА_4 аліментних зобовязань.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 263 ЦПК України про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, у його системному звязку з п. 7 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017, в якому зазначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (обєднаної палати), передає справу на розгляд ОСОБА_6 Верховного Суду, якщо така колегія або палата (обєднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, - висновок, викладений у постанові Верховного Суду України, щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, якщо від нього не було відступлення у відповідній постанові ОСОБА_6 Верховного Суду. Суд у даному випадку має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим врахування районним судом позицій Верховного Суду України, викладених за наслідками розгляду справ №6-94цс15 та №-269цс15, в яких зазначено, що за частиною 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобовязань, які виникають у боржника щомісячно, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобовязання окремо.

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дійовим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не провадилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць розраховується так: заборгованість за аліментами помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначено, що на розгляд ОСОБА_6 Верховного Суду передано справу №572/1762/15-ц по питанню відступлення від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в раніше ухвалених постановах у справах №№6-300цс16, 6-94цс15, 6-1554цс16, щодо застосування в подібних правововідносинах статті 196 СК України стосовно порядку обчислення пені за прострочення сплати аліментів.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що на день ухвалення оскаржуваного рішення районним судом, та на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції Верховний Суд не відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-94цс15, а тому він обґрунтовано може бути врахований при ухваленні рішень.

Отже, оскільки неустойка (пеня) за один місяць розраховується як заборгованість за аліментами помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць), то з ОСОБА_4 належить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 19 вересня 2013 року по 31 березня 2016 року у сумі 5489 грн. 60 коп.

Що стосується доводів скарги про те, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року було збільшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, те, що необхідно також стягнути неустойку за період з червня 2017 року по лютий 2018 року, та те, що дослідженню підлягають обставини сплати відповідачем аліментів після 22.06.2017, оскільки тоді ОСОБА_3 закрила банківський рахунок, на який відповідач сплачував аліменти.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи, оскільки вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції, та знаходяться поза межами заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що районним судом було порушено норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_7 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 19.09.2013 по 17.09.2015, доводи скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, колегія суддів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення в частині визначення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, та ухвалює в цій частині нове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Згідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як позивач у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, відповідно до вказаних норм ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 480,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року скасувати в частині стягнення пені.

Позов ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлених за рішенням суду, за період з 19 вересня 2013 року по 31 березня 2016 року, у сумі 5489 грн. (пять тисяч чотириста вісімдесят девять) гривень 60 коп.

В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 480 грн. (чотириста вісімдесят).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22.06.2018.

Головуючий

ОСОБА_8

Судді -

ОСОБА_1.

ОСОБА_2.