П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року

м. Рівне

Справа №559/2372/17

Провадження №22ц/787/1093/2018

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції ухвалено в м. Дубно Рівненської області

Дата ухвалення судового рішення (повним текстом): 26.04.2018 р.

Час ухвалення повного судового рішення: не зазначено

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 26 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВолиньКрай", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Радивилівська міська рада Рівненської області; про визнання недійсною додаткової угоди від 23.01.2017 року та договору оренди землі №496 від 01.08.2007 року, скасування державної реєстрації договору оренди землі №496 від 01.08.2007 року, додаткової угоди №496 від 23.01.2017 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року в суд звернулася ОСОБА_3 із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВолиньКрай" (далі ТОВ "ВолиньКрай"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Радивилівська міська рада Рівненської області; про визнання недійсною додаткової угоди від 23.01.2017 року та договору оренди землі №496 від 01.08.2007 року, скасування державної реєстрації договору оренди землі №496 від 01.08.2007 року, додаткової угоди №496 від 23.01.2017 року.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 26 квітня 2018 року заяву відповідача задоволено і забезпечено позов шляхом заборони позивачу вчиняти дії по використанню (посів, обробіток, збір врожаю) земельної ділянки площею 2, 7124 га (рілля), кадастровий номер ділянки :05:013:0064, що орендується ТОВ "ВолиньКрай", до вирішення спору по суті.

На ухвалу суду ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, де фактично покликалася на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

На її обґрунтування зазначалося про хибне застосування правил ст.ст. 149 і 150 ЦПК України щодо порядку, умов та способів забезпечення позову. Тому вважала, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів стосовно охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоби забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у т.ч. і для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Вказувала, що заявник є відповідачем у справі і ним належним чином не обґрунтовано необхідність вжиття запропонованого заходу забезпечення позову. Також не надано належних і допустимих доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Зважаючи на викладене, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановивши нову про відмову в задоволенні заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як убачається з матеріалів справи, на вирішенні Дубенського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "ВолиньКрай", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Радивилівська міська рада Рівненської області; про визнання недійсною додаткової угоди від 23.01.2017 року та договору оренди землі №496 від 01.08.2007 року, скасування державної реєстрації договору оренди землі №496 від 01.08.2007 року, додаткової угоди №496 від 23.01.2017 року. Предметом спору є правомірність (дійсність) договору оренди та додаткової угоди до договору оренди, за умовами яких орендарем є відповідач.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду .

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 3 своєї постанови від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вбачається, що судам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, зясувавши, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір з приводу правомірності (дійсності) цивільно-правових договорів, правильно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, а також спричинити збитки сторонам.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки обраний вид забезпечення позову відповідає обставинам справи та положенням закону, є співмірним з позовними вимогами і покликаний захистити права та інтереси не лише позивача, але й відповідача.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Тому не можна погодитися і з аргументами позивача про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Повно та правильно встановивши обставини процесуального питання, а також зясувавши, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, спричинити можливі збитки сторонам, суд переконався у забезпеченні позову саме шляхом заборони вчиняти ОСОБА_3 дії по використанню (посіву, обробітку, збору урожаю) спірної ділянки, відповідні мотиви про що відобразив у своїй ухвалі.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є постановлення ухвали судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 26 квітня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено: 26.06.2018 р. о 13 год. 55 хв.

Головуючий:

Судді: