Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 359/10991/14-ц

провадження № 61-22464св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Кузнєцова В. О., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - Пономаренко ЮліяВікторівна,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року у складі судді Величка В. П. та рішення Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2017 року у складі колегії суддів: Білоконь О. В., Таргоній Д. О., Верланова С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 10 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 67 000,00 дол. США зі сплатою 11,5 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 10 жовтня 2027 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, 10 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 10 жовтня 2007 року, укладеними з ОСОБА_2

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року станом на 26 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 77 890,92 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 52 249,69 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 25 641,23 дол. США.

На підставі вказаного, ПАТ «Дельта Банк» просило у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 10 жовтня 2007 року у розмірі 77 890,92 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 622 582,12 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 10 жовтня 2007 року у розмірі 77 890,92 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 622 582,12 грн, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином і вказані обставини відповідно до статей 33, 39 Закону України «Про іпотеку» є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов'язанням. Розмір кредитної заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року в частині вирішення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки змінено, резолютивну частині рішення викладено у новій редакції.

Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року у розмірі 77 890,92 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 26 червня 2013 року складає 622 582,12 грн, з яких: 52 249,69 дол. США - заборгованість за кредитом, що за курсом Національного банку України станом на 26 червня 2013 року складає 417 631,77 грн; 25 641,23 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що за курсом Національного банку України станом на 26 червня 2013 року складає 204 950,35 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 10 жовтня 2007 року - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 50,3 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни 605 059,00 грн.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат залишено без змін.

Зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки позичальник порушив свої зобов'язання щодо щомісячного погашення кредиту, банк на передбачених договором і законом підставах (частина друга статті 1050 ЦК України) пред'явив йому вимогу про дострокове погашення кредиту, яка не була виконана, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

При цьому місцевий суд не зазначив загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю, та початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, тому апеляційний суд змінив рішення в цій частині.

Також на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зупинено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що договором іпотеки від 10 жовтня 2007 року було забезпечено виконання зобов'язань за кредитними договорами від 09 жовтня 2007 року № 0 і № 0, однак позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором № 0. Також суди не звернули увагу, що позивачем було надано копію кредитного договору від 09 жовтня 2007 року № 0, яка не відповідала оригіналу. Крім того, надана банком довідка про заборгованість за кредитним договором не містить усіх складових боргу та у ній не зазначено період, за який виник цей борг. Оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в апеляційному суді, він був позбавлений можливості подати свої заперечення проти доводів позивача.

Відзив на касаційну скаргу позивачем не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду є законними і обґрунтованими, тому підстав для їх скасування немає.

Судом установлено, що 10 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 67 000,00 дол. США зі сплатою 11,5 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 10 жовтня 2027 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, 10 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 10 жовтня 2007 року, укладеними з ОСОБА_2

Отже, згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України новим кредитором за договорами кредиту та іпотеки від 10 жовтня 2007 року, укладеними з ОСОБА_2, стало ПАТ «Дельта Банк».

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року станом на 26 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 77 890,92 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 622 582,12 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 52 249,69 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 471 631,77 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 25 641,23 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 204 950,35 грн.

У рахунок погашення вказаної заборгованості, ПАТ «Дельта Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10 жовтня 2007 року шляхом продажу на прилюдних торгах.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Встановивши, що відповідач основне зобов'язання виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення цієї заборгованості шляхом продажу на прилюдних торгах.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України 2004 року визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судами встановлено, що позивач на підтвердження своїх вимог щодо наявності у відповідача простроченої заборгованості за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року, періоду її виникнення та складових цієї заборгованості, надав суду належні й допустимі докази, при цьому відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, заперечуючи проти цього, вказані обставини не спростував, тому доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи ОСОБА_2, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи в апеляційному суді спростовуються матеріалами справи, згідно з якими апеляційний суд направляв відповідачеві судові повістки 03 жовтня 2016 року (т. 2 а. с. 54-55), 31 жовтня 2016 року (т. 2 а. с. 60) 18 листопада 2016 року (т. 2 а. с. 66), 13 грудня 2016 року (т. 2 а. с. 116) у порядку, передбаченому нормами ЦПК України.

Зі змісту договору іпотеки від 10 жовтня 2007 року вбачається, що іпотекою було забезпечено виконання зобов'язань за двома кредитними договорами і ця обставина не виключає можливості іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за кредитним договором, за яким до нього перейшло право вимоги згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько В. О. Кузнєцов Є. В. Синельников Ю. В. Черняк