АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Харків

справа № 641/5696/17

провадження № 22-ц/790/3080/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря судового засідання : Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

апелянт - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу спадкодавця,

з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова, постановлену 01 вересня 2017 року, під головуванням судді Григор'єва Б.П. в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

30 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу спадкодавця.

01 вересня 2017 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що вона виступає кредитором спадкодавця ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Сума боргу спадкодавця складає 3 572 800 грн. Позивач звернулася до спадкоємиці ОСОБА_2 з письмовою вимого про задоволення вимог кредитора, однак вона залишена без задоволення.

Позивачу не було повідомлено про смерть боржника, тому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона не мала можливості.

Вважала, що невжиття заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення нотаріальних дій по видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, може призвести до відчуження спадкового майна третім особам, що в свою чергу може ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Заборонено Четвертій Харківській державній нотаріальній конторі видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину за заповітом чи за законом на все спадкове майно після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було залучено до участі у справі Четверту Харківську державну нотаріальну контору. В ухвалі суду відсутня мотивація щодо необхідності застосування саме цього виду забезпечення позову, яким обмежені права спадкоємця. Крім того зазначає, що саме такий вид забезпечення позову зробить неможливим виконання можливого судового рішення, оскільки вимоги пред'являються до спадкоємця, а кредитор в силу ст. 1282 ЦК України може задовольнити свої вимоги лише за рахунок спадкового майна, яке оскаржуваною ухвалою заборонено приймати.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року в редакції чинній на момент розгляду справи.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.2 ч.1, ч. 3 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суддя повинен був перевірити: наявність зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1ст. 150 ЦПК, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦПК України, ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з: вступної частини із зазначенням: часу і місця її постановлення; прізвища та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог; описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини із зазначенням: висновку суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки у мотивувальній частині ухвали в порушення ст. 210 ЦПК України не зазначено мотивів з яких дійшов висновку про необхідність забезпечення позову саме в такий спосіб.

Нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у відповідності до Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим 22.02.2012 наказом Міністерства юстиції України № 296/5. Зазначеними нормативними актами, крім іншого, визначені права та обов*язки нотаріуса.

Позивач просила забезпечити позов шляхом заборонити Четвертій Харківській державній нотаріальній конторі видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину за заповітом чи за законом на все спадкове майно після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Між тим, заборона нотаріусу вчиняти дії, які не суперечать вимогам закону, не є доцільною, може призвести до порушення законних прав інших осіб.

Позивач просить про стягнення грошових коштів з відповідача, який є спадкоємцем боржника ОСОБА_4 Отже, предметом спору не є спадкове майно, як таке.

З огляду на обставини справи, на зміст позовних вимог, колегія суддів вважає, що отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 ніяким чином не утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення грошових коштів.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач не позбавлений можливості просити суд про застосування заходів забезпечення позову іншого - прийнятного виду.

Оскільки при вирішенні питання про забезпечення позову судом не були дотримані вимоги закону, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова, постановлену 01 вересня 2017 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді -

А.І. Колтунова

С.С. Кругова