Провадження № 2/200/3368/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«16» квітня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про зобовязання вчинити приватизацію квартири, -

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обгрунтування позовних вимог зазначив наступне.

ОСОБА_1 в березні 2017 року звернулась до відповідача з заявою на приватизацію квартири № 62 за адресою м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького (вул. ОСОБА_2), будинок № 31. Відповідач надав відповідь про відмову в приватизації квартири, в звязку з неналежно оформленими документами. Позивач вважає, що така відмова порушує його конституційні права. Вказує, що з 1979 року вона працювала в МКП «Дніпропетровський електротранспорт» водієм трамвайного депо № 2. На спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету міського державного експлуатаційного підприємства «Дніпроміськелектротранс» від 14.04.1998 року було прийнято рішення виділити ОСОБА_1 квартиру у житловому будинку загальною площею 11,75 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. На виконання спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету міського державного експлуатаційного підприємства «Дніпроміськелектротранс» позивачці був виданий ордер № 132/05 від 14.04.1998 року. Враховуючи той факт, що ордер є підставою для заселення у квартиру та проведення державної реєстрації фізичної особи у жилому приміщенні, позивач 29.05.1998 року була правомірно заселена (зареєстрована) за вищевказаною адресою. Маючи намір приватизувати квартиру, позивач зверталася до управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради для отримання відповідної консультації. Працівниками відділу приватизації було звернуто увагу, що ордер № 132/05 містить помилку у статусі житлового будинку. Замість ордеру на квартиру в житловому будинку, позивачу був виданий ордер на «житлову кімнату в гуртожитку». Позивач звернулася до Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» з проханням сприяти в отриманні ордера встановленого зразка або здійснити виправлення в уже існуючому ордері. МКП «Дніпропетровський електротранспорт» звернувся до міського голови м. Дніпропетровська з листом, в якому зазначив, що ордер на житлову площу в гуртожитку був виданий в звязку з відсутністю ордерів встановленого зразка. Вказана квартира не є службовою, будинок був зареєстрований за третьою особою як житловий. Листом від 24.03.2014 року виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради повідомив, що немає правових підстав видати позивачці ордер на вказану квартиру. Позивачка також зверталася з позовом до суду про надання ордеру на житлове приміщення встановленого зразка. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/7667/16 відмовлено у задоволенні позову, та зазначено у рішенні, що позивачу видано ордер на кімнату № 62 в будинку № 31 по вул. Героїв Сталінграда у м. Дніпропетровську, який відповідно до ст. 58 ЖК України є єдиною підставою для вселення в житлове приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду. Вказаний ордер не визнавався судом недійсним та позивач таких вимог у даній справі не заявляв. Повторна видача ордера на одне й те ж житлове приміщення при одночасному існуванні попереднього не передбачена чинним законодавством.

На підставі викладеного, позивач просив суд зобовязати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради провести приватизацію квартири № 62 за адресою м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок № 31, загальною площею 21,9 кв.м., житловою площею 11,90 кв.м. на імя ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 13 липня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про зобовязання вчинити приватизацію квартири та призначено до розгляду в судовому засіданні на 20 листопада 2017 року.

В подальшому розгляд справи відкладався на 16 квітня 2018 року

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття судом провадження у зазначеній справі, дату та час судового засідання, в судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 в березні 2017 року звернулась до органу приватизації з заявою на приватизацію квартири № 62 за адресою м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького (вул. ОСОБА_2), будинок № 31.

Листом від 23.03.2-17 року Директор Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради ОСОБА_3 відмовив в приватизації квартири, в звязку з неналежно оформленими документами, а саме: ОСОБА_1 була надана копія ордеру на жилу площу в гуртожитку, але згідно довідки про склад сімї наймача та займані ним приміщення, копії інвентарної справи та довідки КП ДМБТІ від 17.01.2017 року № 554 будівля має статус житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету міського державного експлуатаційного підприємства «Дніпроміськелектротранс» ОСОБА_1 був виданий ордер № 132/05 на жилу площу у гуртожитку, АДРЕСА_2 розміром 11,75 кв.м.

Згідно довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири та займані приміщення, вбачається, що позивачка займає однокімнатну ізольовану квартиру жилою площею 11,9 кв.м., загальною площею 21,9 кв.м. за адресою пр. Б. Хмельницького, 31/62.

МКП «Дніпропетровський електротранспорт» у листі від 13.11.2013 року повідомив, що вказана квартира була виділена ОСОБА_1 спільним рішенням адміністрації та профкому МДЕК «Дніпроміськелектротранс» від 14.05.1998 року. Під час виділення житлової площі було видано ордер на житлову площу у гуртожитку в звязку з відсутністю бланків ордерів встановленого зразка. Вказана квартира не є службовою площею і підлягає приватизації. По даним бюро технічної інвентаризації, цей будинок був зареєстрований за підприємством як житловий.

Згідно листа першого заступника міського голови ОСОБА_4 від 24.03.2014 року, рішення про включення жилого приміщення за адресою вул.. Героїв Сталінграда, 31 до складу гуртожитків не приймалось.

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Приватизація державного житлового фонду в Україні здійснюється у відповідності до Конституції України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 та інших нормативно-правових актів.

Згідно з п.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщенні у гуртожитках (житлові кімнати), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів.

Відповідно до п.п.4, 5 ст.5 цього Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах.

Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, передбачено подання серед інших документів і копії ордеру про надання жилої площі.

Відповідно до п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.2 ст.2 вказаного Закону України, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 17.01.2017 року за № 554, житловий будинок по вул.. Героїв Сталінграда, в який увійшла квартира № 62, зареєстровано за Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним виробничим підприємством Бабушкінського району на підставі рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.01.2004 року № 277, від 18.11.2004 року № 3179, від 05.09.2005 року № 3592.

Так як вказане житло є квартирою в житловому будинку та не відноситься до житла, що не підлягає приватизації, а також враховуючи обєктивну неможливість надання позивачем ордеру встановленого зразка, в якому було б зазначено, що ордер видано саме на квартиру, суд приходить до висновку, що відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в приватизації квартири не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та є незаконною

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про зобовязання вчинити приватизацію квартири задовольнити.

Зобовязати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради провести приватизацію квартири № 62 за адресою м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок № 31, загальною площею 21,9 кв.м., житловою площею 11,90 кв.м. на імя ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1).

Стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску