Справа № 375/861/18 Провадження № 2/375/332/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018 Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Литвина О.В.

за участю секретаря - Клепи Т.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись, що відповідно до укладеного з відповідачкою 01.11.2017 договору позики, остання отримала на умовах позики 78 972.00 грн..

Зазначає, що за умовами договору відповідачка зобовязалася повернути борг до 10.11.2017. Позаяк, такого взятого на себе зобов'язання ОСОБА_2 не виконала і що зумовило виникнення простроченої заборгованості у вказаній сумі.

Просить стягнути з відповідачки на свою користь 90 583.96 грн., яка включає в себе: 78 972.00 грн. - основна сума заборгованості за договором позики; 5 987.64 грн. - заборгованість за відсотками від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 11.11.2017 по 07.05.2018 включно; 4469.10 грн. - сума інфляційних втрат від суми основної заборгованості за період з 11.11.2017 по 07.05.2018 включно; 1155.22 грн. - три проценти річних від суми заборгованості за період з 11.11.2017 по 07.05.2018 включно.

Також просить стягнути з відповідачки на свою користь понесенні нею у справі судові витрати по оплаті судового збору в сумі 905.84 грн..

У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється.

Дослідивши надані суду позивачем та наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 01.11.2017 між сторонами спору було укладено договір позики, про що свідчить власноруч написана відповідачкою розписка (а.с. 4). Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_2 отримала на умовах позики від ОСОБА_1 78972.00 грн. та зобовязалася повернути борг до 10.11.2078. Разом з тим, у визначений договором час відповадачка вказану суму боргу не повернула та не вчинила жодних дій, які б вказували на виконання нею взятих на себе за умовами договору зобов'язань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 526, 530, 612, 625, 631, 638, 1046-1050 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1054 ЦК).

З огляду на положення зазначених норм, положення статті 638 вказаного Кодексу та зміст розписки ОСОБА_2 від 01.11.2017 договір позики є укладеним між сторонами спору на зазначених в ньому умовах.

За змістом загальних вимог, передбачених ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений ним строк (термін).

Аналогічні положення містить стаття 1049 цього Кодексу за якими позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позаяк, як вбачається із встановлених обставин спору, ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 78 972.00 грн. не повернула, що вказує на її ухилення від взятих на себе зобовязань за договором позики і в тому числі щодо повернення вказаної суми боргу до 10.11.2017.

За такої встановленої судом обставини та у відповідності до ст. 612 ЦК України в тім, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідачка є боржником, що прострочив виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Строк прострочення заборгованості за період з 11.11.2017 по 07.05.2018 становить 178 днів. Індекс інфляції у листопаді 2017 становив 100.9%, у грудні 2017 - 101,1%, у січні 2018 - 101,5%, у лютому 2018 - 100.9%, у березні 2018 - 101,1 %.

Так судом, при перевірці наданого позивачем розрахунку розміру заборгованості з урахуванням індексу інфляції встановлено, що позивач помилився при проведенні розрахунку та помилково вказав суму на яку збільшується сума боргу як 4 469.10 грн.

Тоді як, розмір інфляційних втрат за договором позики згідно проведеного судом розрахунку становить: 78 972.00 х 100.9% х 101,1% х 101,5% х100.9% х 101,1 % х - 78 972.00 = 4 439.10 грн..

Розрахунок позивача щодо розміру 3% річних за період з 11.11.2017 по 07.05.2018 який становить: 78 972.00 х 3% : 365 днів х 178 днів = 1 155.22 грн. позивачем проведно вірно та сумнівів у суду не викликає.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Оскільки відповідач у період з 11.11.2017 по 08.05.2018 фактично користувалася коштами позивача у розмірі 78 920.00 грн., а умовами договору позики не встановлено розмір відсотків за користування ними, то їх розмір підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст. 1048 ЦК України.

Розмір заборгованості по відсотках визначається за формулою:

(Сума боргу) х (Ставка НБУ % ) / 365 днів х (Кількість днів прострочення) = (Сума)

78 972.00 х 13.5% / 365 х 34 (з 11.11.2017 по 14.12.2017) = 992.80 грн.

78 972.00 х 14.5% / 365 х 42 (з 15.12.2017 по 25.01.2018) = 1 317.64 грн.

78 972.00 х 16.0% / 365 х 35 (з 26.01.2018 по 01.03.2018) = 1 211.63 грн.

78 972.00 х 17.0% / 365 х 67 (з 02.03.2018 по 07.05.2018) = 2 464.36 грн.

992.80 + 1 317.64 + 1 211. 63 + 2 464. 36 = 5 986. 43 грн.

Таким чином, загальна сума богу за договором позики становить 78 972.00 (сума боргу) + 5 986. 43 грн. (відсотки за користування коштами) + 4 439.10 грн. (індекс інфляції ) + 1 155.22 грн (3% річних) = 90 552.72 грн.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 905.84 грн підлягають у відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позову відшкодуванню за рахунок відповідача у справі в сумі 903.12 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 530, 625, 631, 638, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-83, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (09603, смт. Рокитне Київської області вул. Піонерська, 7а, номер картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (03061, АДРЕСА_1, номер картки платника податків НОМЕР_2) борг за договором позики в сумі 90 552 (дев'яносто тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) грн. 72 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат 903 (дев'ятсот три) грн. 12 коп., а всього 91 455 (дев'яносто одну тисячу чотириста п'ятдесят п'ять) грн. 84 коп..

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Литвин

Рішення набуло законної сили ____________________20___