Ухвала

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 201/10980/16-ц

провадження № 61-33683ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року в складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М., у справі за скаргою ОСОБА_5, заінтересовані особи: ОСОБА_4, державний виконавець Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гришунов Денис Васильович, - на дії державного виконавця та зобов'язання державного виконавця вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій послався на те, що під час виконання Запорізьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на його користь коштів у розмірі 80 588, 36 грн., державним виконавцем Гришуновим Д. В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 % до моменту виплати повної суми боргу. Заявник зазначив, що розмір відрахувань 20% не відповідає вимогам статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки цією нормою передбачено стягнення з боржника 50% від заробітної плати, а тому просив визнати незаконними дії державного виконавця щодо винесення спірної постанови від 13 червня 2017 року, визнати постанову незаконною, зобов'язати виконавця винести постанову про звернення стягнення на доходи боржника у розмірі 50% до виплати повної суми боргу, вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_5 відмовлено з тих підстав, що встановлення розміру відрахування із заробітної плати боржника є правом, а не обов'язком виконавця, крім того, матеріали не містять заяви стягувача про стягнення з боржника саме 50% відрахувань із заробітної плати.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року скасовано. Визнано дії державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гришунова Д. В. щодо визначення відрахувань із доходів боржника ОСОБА_4 у розмірі 20% неправомірними. Зобов'язано державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - Гришунова Д. В. повторно визначити розмір відрахувань з доходів боржника ОСОБА_4 на користь стягувача ОСОБА_5 у відповідності до частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині вимоги скарги залишено без задоволення.

Вирішено питання судових витрат.

У касаційній скарзіОСОБА_4 просить скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням норм Закону України «Про виконавче провадження» та порушенням норм процесуального права, оскільки неправильними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що норма частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» є імперативної, оскільки нею встановлений лише граничний розмір відрахувань із заробітної плати боржника на рівні 50 %, а тому судом першої інстанції доречно визначено, що визначення розміру відрахувань в кожному конкретному випадку є правом, а не обов'язком державного виконавця.

ОСОБА_4 зазначив, що встановлення розміру відрахувань з його заробітної плати на рівні 50 % на користь ОСОБА_5 позбавить його можливості належним чином виконувати свої обов'язки щодо утримання чотирьох неповнолітніх дітей. Крім того, на теперішній час він проживає окремо від родини зі своєю матір'ю пенсіонеркою, яка потребує його фінансової допомоги. Він мешкає в сільській місцевості і витрачає значні кошти на проїзд до роботи.

Вважає, що вказані обставини були враховані судом першої інстанції та державним виконавцем при встановленні розміру відрахувань на рівні 20 %.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що на виконанні у Запорізькому районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження № 53682844 від 06 квітня 2017 року щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 23 березня 2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 80 588, 36 грн, з яких 73 736, 36 грн за шкоду, пов'язану із втратою працездатності, 6 852 грн витрат на лікування, 2 582, 40 грн на відшкодування моральної шкоди, 196, 45 грн витрат на правову допомогу.

В процесі примусового виконання рішення суду державним виконавцем 16 травня 2016 року накладено арешт на майно боржника, а 13 червня 2017 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу.

Згідно положень частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у випадку відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, у зв'язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків доходів боржника.

Судовим рішенням, яке набрало законної сили з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 були стягнуті грошові кошти за шкоду, спричинену ушкодженням здоров'я в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

У такому випадку норма частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість утримання із заробітної плати боржника 50% до виплати загальної суми боргу.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що дії державного виконавця щодо визначення відрахувань із його доходів у розмірі 20% є обґрунтованими, оцінюються колегією суддів критично, оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 коштів за шкоду, спричинену ушкодженням здоров'я, залишається невиконаним з 2016 року. При цьому розмір доходів особою, яка подала касаційну скаргу, не доведений.

Апеляційний суд у постанові, що є предметом оскарження, зазначив, що не наділений правом зобов'язувати державного виконавця визначати розмір утримання із заробітної плати боржника у розмірі 50%, а тому зобов'язав державного виконавця повторно визначити розмір відрахувань з доходів боржника ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого документа про стягнення на користь стягувача ОСОБА_5 коштів за шкоду, спричинену ушкодженням здоров'я, у відповідності до частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», який підлягає визначенню з урахуванням вимог частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд апеляційної інстанції, в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані сторонами під час розгляду справи, у повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається порушення судом апеляційної інстанції норм Закону України «Про виконавче провадження» та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Заявником не доведено, що наслідки розгляду касаційної скарги можуть мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_5, заінтересовані особи: ОСОБА_4, державний виконавець Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гришунов Денис Васильович, - на дії державного виконавця та зобов'язання державного виконавця вчинити певні дії, - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта