Провадження № 2/229/88/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника органу опіки та піклування

виконавчого комітету Краматорської міської ради Кірєєвої І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального цивільного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю органу опіки та піклування виконавчого комітету Дружківської міської ради, органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В позовній заяві, яка надійшла до суду 30 листопада 2017 року, позивач зазначила, що 17 червня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3. Мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З квітня 2012 року дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09 січня 2013 року №2/0528/4738/2012 шлюб між сторонами був розірваний. Також, рішенням Краматорського міського суду Донецької області № 2/0528/2559/12 від 22 червня 2012 року з відповідача на утримання доньки ОСОБА_6 було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини. З квітня 2012 року відповідач донькою не цікавиться, її вихованням не займається, що свідчить про втрату до неї будь-якого інтересу та батьківських почуттів. 05 грудня 2014 року ОСОБА_3 останній раз бачив свою доньку. ОСОБА_6 взагалі не пам'ятає відповідача як свого батька. Згідно з довідкою - характеристикою комунально - дошкільного навчального закладу (ясла- садок) №91 «Лісова казка», 01 вересня 2014 року ОСОБА_6 вступила до дитячого садка. Дошкільний заклад відвідувала регулярно. Дівчинка виховувалась в неповній сім'ї. За період з 2015 по 2017 роки мати дитини приймала активну участь у її вихованні: цікавилася її успіхами, творчими роботами, станом здоров'я, друзями та поведінкою. Регулярно відвідувала батьківські збори та свята. Дитина завжди охайна та доглянута. Також ОСОБА_1 не байдужа і до життя дитячого садка: приймала активну участь у допомозі облаштування майданчика в літній період. Батько у вихованні дитини участі не приймає. За час перебування дівчинки в дитячому садку жодного разу не з'являвся, не відвідував ніякі заходи, не цікавився її успіхами, не приводив та не забирав з садка. В своїх розповідях ОСОБА_6 батька не згадує. 07 липня 2017 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з яким спільно з донькою ОСОБА_6 проживає протягом останніх двох років. Донька ОСОБА_6 називає ОСОБА_7 своїм батьком. Між ними склалися теплі відносини. Названі дії та бездіяльність відповідача у відповідності до п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 640,00 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила суду, що після реєстрації шлюбу вона разом з ОСОБА_3 проживали у м. Краматорську Донецької області. Після розлучення він приїздив до дитини дуже рідко. В березні 2012 оку відповідач приїздив до доньки ОСОБА_6 з ноутбуком, але до дитини не підходив. Трохи побув та поїхав до себе додому. Коли дитині було близько 1,5 роки вона приїздила до свекрові в м. Дружківку, просила відповідача приїздити до них, але він цього не робив. Відповідач має можливість навідувати дитину у м. Краматорську, але цим правом не користується. Батьки відповідача також з онукою не спілкуються і не цікавляться її життям. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснила суду, що з 01 квітня 2012 року між сторонами припинені шлюбно-сімейні відносини Їх причиною є негативне відношення відповідача до позивачки, яке розпочалося ще з періоду її вагітності. Бачитися й спілкуватися з донькою ОСОБА_6 відповідачу ніхто і ніколи не забороняв. Тільки він не проявляє належної батьківської турботи та уваги до неї. Вважає, що доказів по справі достатньо, щоб позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив суду, що спочатку він досить багато часу зустрічався з позивачем, потім вони почали мешкати разом однією сім'єю в м. Дружківка Донецької області. Коли позивач завагітніла, то дуже наполягала на переїзді до м. Краматорська. Він працював у м. Дружківці, а жили вони в Краматорську, де вона почала зустрічатися з іншим чоловіком. У них було все необхідне для сімейного побуту: квартира, автомобіль та кошти для поїздок на відпочинок. Позивач часто докоряла його, що він замало часу проводить із родиною. Відповідачу стало відомо, що позивач зустрічається з іншим чоловіком, після цього він пішов з родини, забравши із квартири побутову техніку та меблі. Він був проти розірвання шлюбу, але після його розірвання все одно приходив до дитини. Позивачці завжди надавав гроші для утримання дитини. Пізніше все одно ОСОБА_1 подала до Краматорського міського суду Донецької області позовну заяву про стягнення з нього аліментів. ОСОБА_3 добровільно три рази надавав нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон. Про цю процедуру з ним домовлялася теща, яка в більшості проводить з онукою час й займається її вихованням. 05 грудня 2014 року він останній раз бачився з донькою ОСОБА_6 і вітав з днем народження. Більше йому бачитися з нею не давали. Просить суд відмовити позивачу у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 пояснив суду, що позивач ОСОБА_1 всіма можливими шляхами чинить перешкоди у спілкування з дитиною, знаходить безпідставні приводи, щоб донька ОСОБА_6 не бачилася зі свої рідним батьком. Зараз дитина, позивачка та її чоловік ОСОБА_7 проживають разом у м. Краматорську, а тому дитина вважає, що її батьком є ОСОБА_7, а не ОСОБА_3 Крім цього, не відповідають дійсності зауваження з боку позивачки та її представника, що відповідач не бажає спілкуватися з рідною дитиною. Про ці факти свідчать допитані у суді свідки з боку ОСОБА_3 Аліменти відповідач сплачує своєчасно і в повному обсязі. Боргу не має. Головним і ключовим моментом у цій справі є висновок від 12 лютого 2018 року № 01.53/0861, який був складений органом опіки та піклування Краматорської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його доньки ОСОБА_6. Зазначений документ не містить належної аргументації та доказовості, тому що був складений за матеріалами цивільної справи №2/229/88/2018 та зі слів позивача ОСОБА_1 Просить суд відмовити позивачу у позові.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради ОСОБА_5 пояснила суду, що представники органу опіки та піклування не виходили за місцем мешкання ОСОБА_3, тому що останній є зареєстрований по АДРЕСА_1. Висновок від 12 лютого 2018 року № 01.53/0861 було складено на підставі слів позивачки ОСОБА_1 та матеріалів цивільної справи. ОСОБА_3 вони не опитували та на зсідання комісії не викликали. Згідно з вказаним висновком в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Дружківської міської ради у судові засідання не з'являвся, в матеріалах справи є заява про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

17 червня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області уклали шлюб, актовий запис № 105 від 17 червня 2011 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_1 (а.с.91, зворот. стор.).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1751 від 09 грудня 2011 року. Батьками дитини вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.6).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 червня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 13 червня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішення набрало законної сили 03 липня 2012 року (а.с.7).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області № 2/0528/4738/2012 від 27 грудня 2012 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.(а.с.10-11). Рішення набрало законної сили 09 січня 2013 року (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 07 липня 2017 року № 419, виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 07 липня 2017 року зареєстрували шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_1. Після його укладання ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.11).

Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1443- від 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 з 03 січня 1995 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).

Відповідно до характеристики вихованця 10 групи ДНЗ №91 ОСОБА_6 б/н від 17 жовтня 2017 року, наданою КДНЗ ясла-садок № 91 м. Краматорська Донецької області, «батько у вихованні дитини участі не приймає. За час перебування дівчинки в дитячому садку жодного разу не з'являвся, не відвідував ніякі заходи, не цікавився її успіхами. В своїх розповідях ОСОБА_6 батька не згадує». (а.с.9).

Відповідно до характеристики від 05 лютого 2018 року, наданою територіальним комітетом мікрорайону №16 «Яковлівка» в м.Дружківка Донецької області, ОСОБА_3 мешкає по АДРЕСА_1. За місцем характеризується позитивно, скарг від сусідів не має. Завжди ввічливий та уважний. Його колишня дружина не надає йому бачитися з дитиною. Гостинці та подарунки ОСОБА_3 передає тещою. Характеристику підписано і завірено головою територіального комітету Мінаковою А.Д. (а.с.38).

Відповідно до довідки серії ІАА № 0458712 від 30 січня 2018 року, виданої Департаментом інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, за обліками МВС ОСОБА_3 на території України станом на 30 січня 2018 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої судимості не має. В розшуку також не перебуває (а.с.39).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 10 лютого 2018 року № 20, виданого Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 10 лютого 2018 року зареєстрували шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_13. Після його укладання ОСОБА_13 змінила прізвище на ОСОБА_13 (а.с.40)

В довідці медико-соціальної експертної комісії АВ № 0711632 вказано, що ОСОБА_3 має третю групу інвалідності (загальне захворювання) (а.с.98).

За період з 2013 по 2015 роки ОСОБА_3 має сертифікати, подяки, нагороди й грамоти за активну участь серед автоклубів м.Краматорська та відмінні результати (а.с.92-97).

Фотознімками (а.с.100-105) підтверджується, що ОСОБА_6 лагідно та з почуттями турботи відносяться до новонародженої ОСОБА_6.

Нотаріально засвіченими заявами від 21 липня 2014 року, 07 травня 2015 року та 10 жовтня 2016 року підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 надавав згоду на тимчасовий виїзд своєї малолітньої дочки ОСОБА_6 по території України, Російської Федерації та Автономної Республіки Крим (а.с.125-127).

Згідно з приписами частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 11 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 14 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з п.16 вказаної Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Однак, позивачкою, всупереч приписів ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Зокрема, матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що ОСОБА_3 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та його батьки зверталися до органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради та до позивачки з приводу вирішення питання щодо його участі у спілкуванні та виховані дитини.

27 квітня 2018 року ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_3 зверталися до ОСОБА_1 з метою не вчиняти перешкоди у спілкування з неповнолітньою ОСОБА_6

27 квітня 2018 року ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_3 зверталися до органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про допомогу у вирішення питання щодо встановлення порядку спілкування з неповнолітньою ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що доводиться матір'ю відповідачу. Так, її син та ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу мешкали у фактичних шлюбних відносинах. Після реєстрації шлюбу переїхали проживати до м. Краматорська Донецької області. Під час війни дитину вивозили мешкати до м. Балаклеї. Сімейні стосунки на її погляд були досить стабільними. 10 березня 2012 року до неї подзвонив син та повідомив про розірвання шлюбу.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що він є рідним батьком відповідача. Так, після розірвання шлюбу між його сином та невісткою - ОСОБА_1 бачитися з онукою ОСОБА_6 стало проблематично. Позивач забороняла говорити дитині ким вони доводяться онуці (мається на увазі дідусем й бабусею). ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з дружинною неодноразово їздив до неї та просив зустрічі з дитиною, але з нею було тяжко про це домовитися.

Свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що відповідач ОСОБА_3 приймав участь під час пологів, намагався зробити все заради сім'ї. Весь свій час проводив з дитиною піклувався про неї та грався. ОСОБА_3 неодноразово говорив свідку, що ОСОБА_1 добровільно не дає йому спілкуватися з дитиною. Відповідач не конфліктна людина.

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу не спілкувався з дитиною. Коли дитина народилася, то він їй не допомагав у піклуванні за нею.

Свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що доводиться знайомим ОСОБА_1 та ОСОБА_7. Він завжди був впевнений, що ОСОБА_6 рідна донька ОСОБА_7, тому що вона завжди називає його татком, а він, в свою чергу, виховує її як рідну доньку.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона є матір?ю позивачки ОСОБА_1 Донька ОСОБА_6 є запланованою дитиною у родині ОСОБА_3. Коли ОСОБА_3 та ОСОБА_20 припинили шлюбно-сімейні відносини, дитині ОСОБА_6 було три місяці. Відповідач ОСОБА_3 пасивно проявляв себе як батько дитини. Лише раз на рік бачився з нею та вітав з днем народження. Його батьки також не проявляють інтересу до онуки. Неповнолітня ОСОБА_6 любить й поважає як батька ОСОБА_7, називає його улюбленим татком. Коли позивачка та відповідач одружилися, то орендували квартиру, ремонт у ній робили батьки ОСОБА_11 та її друзі. ОСОБА_3 не брав участь у проведенні ремонтних робіт. А коли дитина народилася ОСОБА_3 змінився. ОСОБА_19 вважає, що ОСОБА_3 повинен регулярно спілкуватися з донькою, але не раз у рік. Дитина не впізнає ОСОБА_3. Від нього не йде ініціатива з приводу спілкування з нею. Через два місяці після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 ОСОБА_1 почала зустрічатися з іншим чоловіком. Після підготовчого судового засідання відповідач ОСОБА_3 дзвонив їй лише один раз, але особисто не приїжджав. На питання суду пояснила, що ініціатором звернення з позовом до ОСОБА_3 був теперішній чоловік доньки ОСОБА_7, який хоче вдочерити дитину.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що доводиться чоловіком позивачки ОСОБА_1 З січня 2017 року він знайомий з нею. Весь цей час дитина проживає з ними. Відповідача за цей час він не бачив, тому що останній не спілкується з ними. ОСОБА_6 називає його татусем, коли його не має вдома сумує за ним та чекає з роботи.

Згідно з ч.ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У висновку Краматорської міської ради від 12 лютого 2018 року №01.53/0861 вказано, що відповідач ОСОБА_3 не цікавиться і не бере участі у його вихованні доньки ОСОБА_6. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 12 лютого 2018 року. Прийнято рішення, за яким орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_6. Суд вважає, що цей висновок є недостатньо обґрунтований і не містить в собі переконливих аргументів, які б вказували на те, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно доньки ОСОБА_6 З даного висновку вбачається, що він зроблено органом опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради за відсутності ОСОБА_3 виключно на підставі пояснень матері - ОСОБА_1 та матеріалів її позову. Самого ОСОБА_3 орган опіки та піклування не вислуховував, його особисту думку з приводу даного питання не запитував та не надавав їй оцінки. Про факт складання цього висновку у судовому засіданні підтвердила представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради ОСОБА_5 ОСОБА_12 матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_3 також складено не було.

Позивачем не надано жодних беззаперечних доказів умисного ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків відносно доньки ОСОБА_6 і такі обставини судом не встановлені, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам дитини, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батька в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батька.

Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» (Заява № 31111/04) Європейський Суд зазначив наступне. «З урахуванням усталеної практики Суду, що стаття 8 включає імпліцитні процесуальні вимоги, потрібно визначити, чи було залучено заявника до процесу прийняття рішень у цілому в тій мірі, яка була достатньою для забезпечення необхідного захисту його інтересів, беручи до уваги конкретні фактичні обставини справи, а також важливість прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідне цивільне провадження стосувалось сімейних відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і в оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. На думку Суду, досить складно визначити, в якій мірі національні суди могли дати таку оцінку, не заслухавши заявника особисто або, принаймні, з огляду на обставини справи не отримавши інформації від заявника особисто щодо його бачення подій і відносин із сином та М. за допомогою міжнародних угод про правову допомогу.

Крім того, національні суди не надали значення тому факту, що заявник намагався побачити сина в червні 2003 року. Суди не заслухали свідка, клопотання про виклик якого подавалось заявником, а відповідні суди вищих інстанцій не відреагували на скарги заявника щодо таких дій суду (див. пункти 12-15). До того ж факт заперечення заявником проти позову М. про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.»

На підставі наведеного, Європейський Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, передбачених ст.8 ЄКЗПЛ.

З врахуванням наведених обставин, враховуючи, що при наданні вказаного висновку орган опіки та піклування особистої думки ОСОБА_3 не заслуховував, оцінку його діям не давав, той факт, що відповідач намагався побачитися і спілкуватися з донькою ОСОБА_6 не врахував, а тому згідно з ч.6 ст. 19 СК України, не погоджується з таким висновком та не бере його до уваги.

За таких обставин суд вважає необхідним залишити позов ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст..ст. 2, 10-12, 80, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2018 року.

Суддя: С. О. Рагозіна