Справа № 570/4949/15-ц
Номер провадження 2/570/46/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на господарську споруду, усунення перешкод в користуванні нею, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом -

в с т а н о в и в :

28.12.2015 р. позивач ОСОБА_2 звернулася в Рівненський районний суд з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7 та просить згідно письмової заяви від 18.06.2018 р. уточнених позовних вимог:

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Рівненської районної ДНК ОСОБА_8 11.11.2005 року №1-1128 на користь ОСОБА_9 та свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 28.09.2010 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_10 №2162 на користь ОСОБА_5 в частині визнання права власності на цілу господарську будівлю-колодязь, позначений буквою "ж" у складі будинковолодіння №30 по вул. Шевченка в с.Верхівськ Рівненського району Рівненської області;

визнати за ОСОБА_2 право часткової власності на 1/2 частину господарської будівлі-колодязя "ж" у складі будинковолодіння №28 по вул. Шевченка в с.Верхівськ Рівненського району Рівненської області.

В обґрунтування позову вказує, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого виконавчим комітетом Верхівської сільської ради Рівненського району 27.05.1982 р. №7 ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_12 купила житловий будинок з усіма надвірними будівлями в с. Верхівськ Рівненського району.

21.09.1990 р. ОСОБА_12 померла.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 17.04.1991 р. державним нотаріусом Рівненської РДНК ОСОБА_13, №749, спадкоємцями майна ОСОБА_12 є позивач та її син ОСОБА_14

Спадкове майно складається з житлового будинку за адресою: с.Верхівськ Рівненського району по вул. Кірова,28, який належав спадкодавцю ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконавчим комітетом Рівненської районної ради народних депутатів від 21.12.1988 р., зареєстрованого в Рівненському ОБТІ по кн..№1-12-12, розташованого на земельній ділянці, закріпленій радгоспом «Маяк» Рівненського району.

Рішенням №128 від 19.09.2013 р. Верхівська сільська рада Рівненського району надала позивачу та її братові дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у спільну сумісну власність, орієнтовною площею 0,14 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Верхівськ Рівненського району по вул.Шевченка (Кірова), 28.

Вони з братом не можуть реалізувати їх право на отримання у спільну сумісну власність присадибної земельної ділянки, оскільки протокол погодження її меж не підписаний сільським головою, землевпорядником Верхівської сільської ради та відповідачем ОСОБА_5, яка заявляє своє право власності на цілий колодязь, який знаходиться на межі суміжних земельних ділянок. Окрім того, відповідачі претендують на земельну ділянку, яка є фактично заїздом до обох будинковолодінь.

16.05.2015 р. комісія у складі сільського голови, землевпорядника, голови постійної земельної комісії Верхівської сільської ради та її членів, представника ТОВ «Фірма Гора», провели обстеження меж земельної ділянки та встановили, що спірний колодязь знаходиться на межі земельної ділянки та має два отвори для забору води. Відповідач ОСОБА_5 на запрошення сільського голови не зявилася.

Відповідач ОСОБА_7 не дозволяє обновити частину колодязя зі сторони її будинковолодіння №28, вважаючи його своїм.

Згідно характеристики будівель і споруд по технічному паспорту, виготовленому КП «Рівненське ОБТІ» 17.11.1987 р. на вказаний житловий будинок №28 спадкодавцю ОСОБА_12 належала ? частини колодязя, а згідно характеристики будівель і споруд по технічному паспорту, виготовленому БТІ Рівненської ОР 23.07.2013 р., позивачу та її братові належить ? частина колодязя «К» по вул.Шевченка (Кірова), 28.

Вказує, що колодязь дійсно перебував у спільному володінні та користуванні суміжних будинковолодінь, оскільки має два отвори для забору води.

Вважає, що від вирішення питання про право власності на колодязь залежить вирішення питання про передачу у власність їй та її братові присадибної ділянки, вона змушена звертатися до суду.

11.04.2017 р. позивач ОСОБА_2 звернулася в Рівненський районний суд до відповідача ОСОБА_5 з позовом, який ухвалою суду від 17.10.2017 р. був обєднаний з первісним позовом.

В обґрунтування вказаних позовних вимог щодо визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом вказує, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 17.04.1991 р. державним нотаріусом Рівненської РДНК ОСОБА_13, №749, спадкоємцями майна ОСОБА_12 є позивач та її син ОСОБА_14

Рішенням №128 від 19.09.2013 р. Верхівська сільська рада Рівненського району надала позивачу та її братові дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у спільну сумісну власність, орієнтовною площею 0,14 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Верхівськ Рівненського району по вул.Шевченка (Кірова), 28.

Розроблену технічну документацію вони з братом не можуть представити на розгляд та затвердження сільської ради через спір з власником суміжної земельної ділянки відповідачем, яка вважає своєю власністю колодязь, який знаходиться на межі обох земельних ділянок.

Згідно даних КП Рівненське ОБТІ технічна інвентаризація житлового будинку №28 та №30 по вул.Шевченка (Кірова) в с.Верхівськ Рівненського району проводилася одночасно 17.11.1988 р., про що свідчать технічні паспорти на обидва домоволодіння.

В технічному паспорті на житловий будинок №28 по вул. Кірова (Шевченка), виготовленому КП Рівненське ОБТІРОР 17.11.1988 р. та 23.07.2013 р. значиться ? господарської споруди колодязя «К», і в технічному паспорті на житловий будинок №30 від 17.11.1988 р. також вказана господарська споруда колодязь «К» ціла частка.

З повідомлення КП «РОБТІ» вбачається, що в технічний паспорт на житловий будинок №30 було включено колодязь «Ж» і це було допущено у звязку з тим, що працівниками підприємства належність колодязя до цього житлового будинку вказано зі слів замовника, оскільки в обовязки інженера не входить обовязок зясування, до якого саме будинковолодіння належать надвірні будівлі та приміщення. Технічний паспорт на нерухоме майно лише відображає технічні та графічні характеристики обєкта нерухомості та його розміщення, не є документом, визнання якого недійсним здійснюється в судовому порядку , його виготовлення не тягне за собою права власності на нерухомість, що в ньому відображена.

При оформленні спадкового права на домоволодіння №30 після смерті його власника ОСОБА_15, в жовтні 2005 року КП «Рівненське ОБТІ» була проведена поточна інвентаризація, внаслідок якої спірна господарська споруда була позначена як «ж» - колодязь.

Згідно заяви від 03.03.2016 р. позивач ОСОБА_2 просить справу розглядати у її відсутність, в присутності її представників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Позовні вимоги підтримує.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_16»яненко Л.П. та ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просять їх задоволити. Пояснюють, що згідно свідоцтв про право особистої власності на домоволодіння від 21.12.1988 р. (а.с.151 т.1) як у ОСОБА_17 так і в ОСОБА_12 (а.с.160 т.2) немає даних щодо надвірних будівель. У технічному паспорті було зазначено ? к ОСОБА_12 купила у ОСОБА_11 і надвірні будівлі, зокрема і колодязь. У жодної із сторін немає даних хто і як будував цю господарську будівлю колодязь. Після смерті ОСОБА_12 позивач користувалася своїм спадковим майном. Колодязь має два місця для забору води і земельною комісією було рекомендовано звернутися до суду щодо визнання права власності на цю господарську будівлю. У звязку з цим зареєстроване відповідачем право власності на цілу господарську будівлю колодязь порушує права позивача.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 в суді позов не визнали та пояснили, що спірний колодязь ніколи не був розташований на межі земельної ділянки сусіднього домоволодіння, адже відносився до домоволодіння ОСОБА_15 Вказують, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, а відображає лише технічні характеристики обєктів. ОСОБА_15 на законних підставах вніс до електронного реєстру дані щодо спірного колодязя. Пояснюють, що комісією сільської ради 16.04.2015 р. складено акт та зафіксовано, що спірний колодязь стоїть на межі не правомірно, оскільки вказана межа була самовільно перенесена ОСОБА_14, про що ОСОБА_15 звертався зі скаргою, яка не була розглянута (а.с.175 т.2).

Ухвалою суду від 23.03.2017 р. позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання права власності на господарську споруду та усунення перешкод в користуванні нею від 28.12.2015 р. в частині вимог до відповідача ОСОБА_7 залишено без розгляду згідно п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Суд, вислухавши учасників розгляду справи, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-пролажу житлового будинку від 27.05.1982 р. ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_12 купила житловий будинок з усіма надвірними будівлями в с.Верхівськ Рівненського р-ну, Рівненської обл. (а.с.7 т.1).

17.11.1988 р. КП РОБТІ проведена технічна інвентаризація домоволодіння за адресою: вул. Шевченка (Кірова), буд.28 в с.Верхівськ Рівненського р-ну, Рівненської обл., та видано технічний НОМЕР_1 на ОСОБА_12, де згідно характеристики будівель і споруд спірний колодязь позначений літерою К ? (а.с.10 т.1). Крім того, даних інвентаризаційної справи №54 на вказане будинковолодіння, а саме Технічного опису надвірних будівель і споруд станом на 17.11.1988 р. спірний колодязь знаходиться на території сусіднього будинковолодіння (а.с.121 т.1).

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом №749 від 17.04.1991 р. після смерті ОСОБА_12 спадкоємцями її майна житлового будинку по вул. Кірова, буд. 28 в с.Верхівськ Рівненського р-ну, Рівненської обл. є позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_14 (а.с.124 т.1).

Відповідно до Технічного паспорту (а.с.11-12) та матеріалів інвентаризаційної справи (а.с.118, 135 зворот) на вказаний житловий будинок 23.07.2013 р. проведена технічна інвентаризація, де згідно зі схемою земельної ділянки (а.с.126) та Абрису (а.с. 135 зворот) спірна споруда - ? К колодязь - розміщена на земельній ділянці сусіднього будинковолодіння.

Судом також встановлено, що згідно з технічним паспортом, виданого КП «РОБТІ» №53 від 17.11.1988 р. на ОСОБА_15 станом на 1988 р., згідно експлікації надвірних будівель спірний колодязь позначений літерою К (а.с.57), згідно технічного опису надвірних будівель і споруд перебуває на території будинковолодіння ОСОБА_15 на даний час відповідача ОСОБА_5 (а.с.211 т.1). Водночас згідно матеріалів інвентаризаційної справи №53 заведеної на будинковолодіння за адресою: Рівненська обл. Рівненський р-н, с.Верхівськ, вул.Шевченка (Кірова) №30 (10) в оціночному акті станом на 17.11.1988 р. в графі надвірні будівлі і споруди колодязь позначений літерою К та відновлювальна вартість споруди зазначено ? 279 рублів. Проте згідно з матеріалами інвентаризаційної справи, а саме витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно 8799936 від 31.10.2005 року вищезазначений колодязь літ.ж перебував у власності ОСОБА_15 як цілий обєкт на підставі Свідоцтва на право власності від 21.12.1988 р., виданого Виконавчим комітетом Рівненської районної ради (а.с.221 т.1). Після смерті ОСОБА_15, який помер 04.02.2004 р. (а.с.148) спадкоємцем його майна була його дружина ОСОБА_9

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом №1-1128 від 11.11.2005 року, виданого державним нотаріусом Рівненської РДНК ОСОБА_8, спадкоємцем всього майна ОСОБА_15 була ОСОБА_9 Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво складається із права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: с.Верхівськ, вул.Шевченка, 30 Рівненського р-ну, Рівненської обл., де зокрема вказаний ж колодязь, який належав спадкодавцю ОСОБА_15 на підставі вищевказаного Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 21.12.1988 р.

Крім того, факт розміщення спірного колодязя на території будинковолодіння №30 по вул.Шевченка в с.Верхівського Рівненського р-ну Рівненської обл. згідно даних інвентаризаційної справи підтверджується актом поточних змін від 10.09.2010 р. (а.с.225 т.1). Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №27376512 від 20.09.2010 р. (а.с. 226 т.1) спірна споруда колодязь ж належить ОСОБА_9

ОСОБА_9 померла 10.10.2009 р. (а.с.159 т.1). Спадкоємцем її майна є відповідач ОСОБА_5, яка згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом №2162 від 28.09.2010 р., виданого приватним нотаріусом Рівненського РНО ОСОБА_18 успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: с.Верхівськ, вул.Шевченка, 30 Рівненського р-ну, Рівненської обл., де зокрема вказаний ж колодязь, який належав спадкодавцю ОСОБА_9 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Рівненською РДНК 11.11.2005 р. №1-1128 (а.с.61 т.1).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №56607347 від 04.04.2016 р. відповідач ОСОБА_5 є власником житлового будинку №30 по вул.Шевченка в с.Верхівськ Рівненського району Рівненської обл. з надвірними будівлями, де зокрема вказано і спірний колодязь Ж.

Під час розгляду справи як представники позивача так і відповідач пояснили, що спірний колодязь, який позначений в технічних паспортах КП РОБТІ, виготовлених на замовлення сторін, літерами «К» та «Ж» є один і той самий обєкт нерухомості, доступ до якого родина позивача здійснює через хвіртку в огорожі, яку облаштувала родина позивача, про що підтвердила в суді свідок ОСОБА_19 дочка позивача.

Отримавши у спадок право власності на ? у спадковому майні після смерті ОСОБА_12 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.1991 р. на ? житлового будинку №28 по вул.Шевченка в с.Верхівськ Рівненського району Рівненської області, позивач ОСОБА_2 у встановленому порядку 12.05.1991 р. зареєструвала своє право власності (а.с.8 т.1) на частину житлового будинку, і з 1991 року з будь-якими вимогами до ОСОБА_15 не зверталася. Отже, нею було прийнято спадщину та встановлено обсяг спадкового майна ще з 1991 року.

За життя спадкодавця ОСОБА_15 до 2004 року спору щодо надвірної будівлі колодязя не виникало, жодних вимог власниками сусіднього будинковолодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_14 до нього не заявлялося. З огляду на це теперішні вимоги до спадкоємця про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом як на ОСОБА_9 так і на ОСОБА_5 не заслуговують на увагу. Посилання позивачем на матеріали технічної інвентаризації не є підставою визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 11.11.2005 р. на ОСОБА_9 та від 28.09.2010 р. на ОСОБА_5, оскільки технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, відображає технічні та графічні характеристики обєктів нерухомості та їх розміщення, вже як зазначалося спірний колодязь розміщений на території відповідача, право якої на цей колодязь підтверджено правовстановлюючими документами. Користування спірним колодязем не породжує у позивача право власності на нього.

До суду не надано доказів існування договірних відносин щодо встановлення порядку користування колодязем.

На думку суду, посилання представника відповідача ОСОБА_6 щодо спливу позовної давності у заяві від 23.11.2017 (а.с.173 т.2), є безпідставними, виходячи з положень абазу 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», де вказано: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, позивачем не доведено своїх позовних вимог, тому у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі ст. ст.392, 1301 ЦК України, Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_2до ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Рівненської районної ДНК ОСОБА_8 11.11.2005 року №1-1128 на користь ОСОБА_9 та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене 28.09.2010 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_10 №2162 на користь ОСОБА_5 в частині визнання права власності на цілу господарську будівлю-колодязь, позначений буквою "ж" у складі будинковолодіння №30 по вул. Шевченка в с.Верхівськ Рівненського району Рівненської області - відмовити.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання за ОСОБА_2 право часткової власності на 1/2 частину господарської будівлі-колодязя "ж" у складі будинковолодіння №28 по вул. Шевченка в с.Верхівськ Рівненського району Рівненської області - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_3.

Повне судове рішення складено 25.06.2018 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.