Справа №:755/1947/18
Провадження №: 4-с/755/62/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

"30" травня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 12 березня 2015 року №46830593,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду зі скаргою на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, просить: «Скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 12 березня 2015 року №46830593».

Обгрунтовуючи підстави звернення до суду, ОСОБА_1 посилається на наступне, що 31 травня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором №014/4006/73/53037 від 06.03.2007 року на загальну суму 27560,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.01.2012 року становить 220205,52 грн.. 12 березня 2015 року Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№46830593 щодо примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа. Заявник зазначає, що при оформленні виконавчого листа №2-16535, виданого 31.05.2013 року Дніпровським районним судом міста Києва адреса боржника ОСОБА_1 зазначена як: АДРЕСА_1, що територіально відносить до підвідомчості Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, тому Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві безпідставно прийнято до виконання виконавчий лист, який перебував на виконанні у Дніпровському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, чим порушив вимоги п. 4 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», що є підставою для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Заявник ОСОБА_1 та його уповноважений представник - ОСОБА_3, в судове засідання не з'явились, представник заявника подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, просив скаргу на дії державного виконавця задовольнити на підставі доводів, наведених у змісті поданої до суду скарги.

Представники заінтересованих осіб - Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві,Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції Закону України № 783-XIV ( 783-14 ) від 30.06.99 року) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції Закону України № 783-XIV ( 783-14 ) від 30.06.99 року)визначено, що Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Підставою для відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення є пред'явлений до відповідного відділу державної виконавчої служби виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України № 783-XIV ( 783-14 ) від 30.06.99 року) передбачені обов'язки і права державного виконавця, зокрема, Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України № 783-XIV ( 783-14 ) від 30.06.99 року)у виконавчому листі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 лютого 2013 року, Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-16535 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором №014/4006/73/53037 від 06.03.2007 року на загальну суму 27560,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.01.2012 року становить 220205,52 грн. (а. с. 5)

Як вбачається зі змісту вищезазначеного виконавчого листа, у відомостях про боржника, зазначено: «ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1».

Відповідно до статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України № 783-XIV (783-14) від 30.06.99 року) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження №46830593, які долучено до матеріалів справи, 30 грудня 2014 року Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Торбинською О. М. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-16534, виданого 31 травня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 220205,52 грн., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, мотивуючи тим, що згідно довідки Пенсійного фонду України боржник отримує пенсію в ГУ Пенсійного фонду України, що територіально відносить до ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві.

Як на підставу державний виконавець посилається на те, що до відділу надійшла заява стягувача про направлення виконавчого документа за місцем отримання пенсії боржника без перевірки майнового стану та на п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». (а. с. 30)

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Відповідно до п. 3.16 Інструкції з організації примусового виконання рішень,

затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу ДВС відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначає причини направлення виконавчого документа за належністю, повідомляє про проведені виконавчі дії (якщо стягнення проведено частково, зазначається про фактично стягнену суму коштів), якщо боржник відсутній, вказується дата складання акта про відсутність боржника. До копії постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець додає також постанови про стягнення виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій, копії постанов про накладення арешту на кошти чи майно боржника, копії документів щодо майнового стану боржника та його доходів у разі їх наявності. У документах виконавчого провадження, що надійшли за належністю з іншого органу ДВС, може бути виправлено граматичні чи арифметичні помилки (в порядку, встановленому Законом) державним виконавцем, який здійснює виконання відповідного рішення.

Відповідно п. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень,

затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що державний виконавець, вчиняючи будь - яку виконавчу дію, повинен переконатись в законності своїх дій, перевірити наявні в матеріалах виконавчого провадження докази.

Пунктом 3 частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання) встановлено, що у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Як з'ясовано судом, підставою для закінчення виконавчого провадження ВП№ 46830593, яке перебувало на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, відсутність у боржника такого майна, на яке може бути накладено стягнення, тому за встановленими даними щодо особи боржника, який перебуває на обліку у Пенсійному фонді Українита отримує пенсію виконавчий документ пред'явлено до виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

В свою чергу, при зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 обмежився викладенням правових норм, які регулюють права та обов'язки державного виконавця при зверненні стягувача до примусового виконання виконавчого листа, однак не долучив докази, які б мали підтвердити дійсний майновий стан боржника в процедурі виконавчого провадження, наявність у боржника об'єктів рухомого чи нерухомого майна, що давало б підстави допускати, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів для виявлення належного боржнику майна для забезпечення виконання рішення суду, яким задоволено майнові вимоги стягувача.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

В той же час, постанова Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 12 березня 2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП№46830593 винесена державним виконавцем з дотриманням вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, 12 березня 2015 року, Відділом державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у місті Києві винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, відповідно до якої, постановлено проведення щомісячного утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, в розмірі 20% щомісячно до повного погашення боргу в сумі 220205,52 грн., витрат в сумі 100,00 грн., та виконавчого збору 22020,565 грн.

Відповідно до ст.. 68 Закону України про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

За таких обставин, оскільки оскаржувана постанова державного виконавця винесена відповідно до вимог ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1, заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 12 березня 2015 року №46830593 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положення п.1 ч. 1, ч. 2 ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи той факт, що вставлений п.1 ч. 2 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому, відповідно до вимог ст.127 Цивільного процесуального кодексу України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення з даною скаргою до суду, суд враховує позицію заявника ОСОБА_1, яка висловлена безпосередньо у змісті поданої до суду скарги, а саме те, що з оскаржуваною постановою державного виконавця від 12 березня 2015 року про відкриття виконавчого провадження, представник скаржника - ОСОБА_3 ознайомився лише 31 січня 2018 року, про що зроблена відповідна відмітка у виконавчому провадженні, в свою чергу суб'єкт оскарження не скористався правом надати докази щодо спростування викладених заявником обставин щодо дати ознайомлення з оскаржуваної постанови, тому наявні підстави вважати, що заявник ОСОБА_1 звернувся з цією скаргою до суду з дотриманням визначених законодавством строку.

Враховуючи викладене та Керуючись ст. 1, 11, 18, Законом України "Про виконавче провадження", п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, ст.ст. 127, 260-261, 353, 447, 449ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження від 12 березня 2015 року №46830593.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я