Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/3886/17
Провадження № 2/191/1683/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19.06.2018 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Матіяш С.К.,
за участю секретаря Якимчук Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
01.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 31 жовтня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 (реєстр №916), йому належить на праві власності житловий будинок №77, розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Іларіонове, вул. Шевченко, що підтверджено державною реєстраціє права власності Синельниківським БТІ 24.11.2000 року, у реєстровій книзі №Д-3, за реєстром №2268/14. У вказаному будинку зареєстровані 17.03.2006 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 23.05.2006 року ОСОБА_5, 05.11.1989 року народження;13.11.2012 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначені особи зареєстровані та проживали у житловому будинку без укладення договору найму житлового приміщення та сплати за його користування. Позивач проживає за іншою адресою. Відповідач ОСОБА_2 був членом сімї ОСОБА_4, а саме онуком над яким вона була призначена опікуном на підставі рішення Іларіонівської селищної ради №190 від 23 жовтня 2008 року. На даний час позивач вирішив продати вищевказаний будинок, однак відповідач задовольнити таку вимогу у добровільному не здійснює. З серпня 2014 року і дотепер, тобто більше шести місяців, без поважних причин ОСОБА_2, який не є членом сімї позивача, фактично не проживає за адресою місця реєстрації. В звязку із зазначеним, ОСОБА_1, посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71, 72, 163ЖК Української РСР, ст. 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просить суд визнати ОСОБА_2, який народився 13 вересня 1996 року у смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком №77 по вул. Шевченко у смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області.
Відповідно до п.9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
До початку судового засідання позивач ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, поважних причини неявки в судове засідання не підтвердив, відзиву на позов, а також заяви про участь справи без його присутності не надав.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.
Відповідно до копії домової книги, ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, з 13.11.2012 року (а.с.9).
В Довідці, виданій 25.09.2017 року виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області зазначено, що ОСОБА_2, 1996 року дійсно з серпня 2014 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6).
Суд зазначає, що посилання позивача ОСОБА_1 у даних правовідносинах на ст.ст. 71, 72, 163 ЖК Української РСР, де останній є власником житлового будинку, застосуванню не підлягають, оскільки регулюють питання, що виникають у користуванні жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.
Належним є застосування Глави 23 ЦК України, якою встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на власний розсуд.
Зміст права власності полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на що не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Виходячи з того, що Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, та виходячи з того, що позивач є власником зазначеного вище будинку, а реєстрація відповідача в ньому створює позивачу перешкоди у володінні ним, позовні вимоги про визнання відповідача ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 640 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280, 281ЦПК України,
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, який народився 13 вересня 1996 року у смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, таким, що втратив право користування житловим будинком №77, розташованим по вул. Шевченко у смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серія АО 081370, виданий 01 листопада 2012 року Синельниківським РС ГУДМС України в Дніпропетровській області, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, паспорт серія АЕ333889, виданий 09 грудня 1996 року Синельниківським МРВУМВС України в Дніпропетровській області, ІПН НОМЕР_2, судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
На заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подана апеляційна скарга. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 26.06.2018 року.

Суддя: ОСОБА_7