Провадження № 22-ц/779/694/2018
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

з участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пастернак І.А. 29 березня 2018 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 10 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В листопаді 2016 року представник ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнених аліментів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2009 року з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від всіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку. Встановлюючи саме такий розмір стягуваних аліментів, суд виходив з того, що на момент ухвалення рішення ОСОБА_1 був працевлаштований та мав стабільну заробітну плату. Однак з серпня 2016 року він звільнений з роботи, а заробітна плата була єдиним джерелом доходів, на даний час він не має можливості працевлаштуватись, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду. Просив змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.2-4).

В ході розгляду справи, а саме 29 березня 2018 року, позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягувати аліменти в розмірі 800 гривень щомісячно (а.с.75).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2018 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 1 000 грн до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів у зміненому розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Припинено стягнення аліментів по виконавчому листу, виданому на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 18.02.2009 року у цивільній справі №2-1915/2009 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір (а.с.81-82).

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення розміру присуджених в твердій грошовій сумі аліментів в розмірі 1 000 грн щомісячно, представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

Представник апелянта зазначила, що доводи позивача щодо неможливості працевлаштуватись та отримати роботу у зв'язку із складною ситуацією на ринку праці є необґрунтованими, оскільки позивач є особою середнього віку, цілком працездатною, фізично і психічно здоровою, на обліку в службі зайнятості не перебуває. При цьому ОСОБА_1 за власним бажанням звільнився з попереднього місця роботи, тобто власними діями сприяв втраті робочого місця. Зазначає, що інших утриманців позивач не має, об'єктивні обставини, які б вказували на зміну його матеріального становища, відсутні. Більше того, в судовому засіданні пояснив, що має дохід, але офіційно не працевлаштований. Апелянт погоджувалась на зміну способу стягнення аліментів за умови, що встановлений у твердій грошовій сумі розмір аліментів буде становити 2 000 грн щомісячно, а визначений судом першої інстанції розмір аліментів (1000 грн) складає нижню мінімально допустиму межу матеріального забезпечення дитини і є значно меншим розміром аліментів, які сплачувалися у раніше визначеній частці від доходу. З цих підстав просить рішення суду в частині визначення розміру присуджених в твердій грошовій сумі аліментів в розмірі 1 000 грн щомісячно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.88-89).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

У судове засідання сторони не з'явилися, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов'язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі і від даного шлюбу 11.12.2007 року народилася дочка ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, батьками якої є сторони по справі. (а.с.9).

На підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2009 року, що набрало законної сили 03.03.2009 року, з 04.02.2009 року стягуються з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від усіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. (а.с.а.с.78).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 27 січня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10).

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_1 на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини (18.02.2009 року) та до 20.10.2014 року працював у ТОВ «Нова Пошта» на різних посадах, звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. З 25.12.2014 року по 04.05.2015року знаходився на обліку у Івано-Франківському міському центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю. З 05.05.2015 року по 03.08.2015 року працював у ТОВ «Сантехцентр» завідуючим складом та був звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України; з 24.12 2015 року по 19.02.2016р. - у ДП «Виробниче об'єднання «Карпати» в'язальником схемних джгутів, кабелів та шнурів, звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України; з 01.08.2016 р. по 31.08.2016р. - у ТОВ «Прикарпатський Торговий дім» торговим представником департаменту дистрибуції по Калуському напрямку, звільнений з роботи також згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7-8). Інших даних про трудову діяльність та про його майновий стан позивачем не представлено.

Із довідки-розрахунку Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 19.05.2017 року за № 6879 встановлено, що загальна заборгованості по аліментах ОСОБА_1 станом на 01.05.2017 року становить 34 725 грн. При тому йому нараховувалася щомісячно сума аліментів у таких розмірах: за лютий 2016 року - 1783 грн, за березень 2016р. - 1911 грн, за квітень 2016 р. - 1959 грн, за травень 2016р. - 2061 грн, за червень, липень та серпень 2016р. - по 2297 грн. щомісячно, за вересень 2016р. -2263 грн, за жовтень і листопад 2016 р. - по 2162 грн, за грудень 2016р. - 2496 грн, за січень 2017 року - 2609 грн, за лютий 2017р. - 2646 грн, за березень і квітень 2017р. - по 2890 грн (а.с.77).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.03.2017 року по справі №344/1198/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, яке набрало законної сили, встановлено, згідно довідки Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради ОСОБА_4 є інвалідом дитинства (а.с.28).

З матеріалів справи, а саме із висновків Шаріте центру з гінекології, педіатрії, підліткової медицини з перинатальним центром і центром медичної генетики, кампус клініки імені Вірхова від 09.12.2015 року та від 18.01.2017 року встановлено, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, хворіє гострою лімфобластною лейкемією (кінцевий діагноз 05/11), потребує амбулаторного огляду та з 08.04.2014 року періодично проходить лікування в даному медичному закладі (а.с.35-37, 38-42).

Крім того, представником апелянта долучено копію довідки Інституту професійної освіти у сфері охорони здоров'я від 15.03.2016 року у м.Берлін, з якої вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається в зазначеному Інституті з метою здобуття кваліфікації «операційна медсестра» з 01.04.2016 року. Згідно договору про надання навчальних послуг навчання завершиться 31.03.2019 року (а.с.103-104).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з положень ст.ст. 180-182, 184,185, 191, 192 СК України, встановивши, що матеріальний стан відповідача змінився, дійшов висновку про зміну розміру аліментів до 1000 гривень щомісячно, вважаючи, що такий розмір аліментів буде достатніми та справедливими для належного утримання дитини, а також відповідатиме вимогам чинного законодавства, не порушуючи інтересів позивача.

Ухвалюючи рішення, суд вірно визначив характер спірних правовідносин, але неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, неповно встановивши усі обставини по справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зміну матеріального стану відповідача, який позбавляє його можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду про їх стягнення.

Проте, суд не в повній мірі врахував усі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналогічні положення норм цивільного процесуального законодавства діяли в редакції ЦПК України, яка була чинною до 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України (зміна розміру аліментів) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Виходячи зі змісту наведеної норми, спір щодо зміни розміру аліментів вирішується шляхом ухвалення рішення судом про збільшення або зменшення розміру аліментів.

У даних правовідносинах стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду від 18 лютого 2009 року.

Таким чином, для вирішення питання про зміну розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення аліментів, а встановлює порядок вирішення зміни розміру аліментів шляхом ухвалення рішення про їх зменшення.

Отже, з огляду на положення ч. 1 ст. 192 СК України, суд мав ухвалити рішення про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2009 року.

Крім того, порушення норм процесуального права допущені судом першої інстанції і в частині ухвалення рішення про припинення стягнення аліментів по виконавчому листу, виданому на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 18.02.2009 року у цивільній справі № 2-1915/2009 року.

Вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень, регламентовано ст.ст. 430 - 446 ЦПК України.

Жодною нормою цивільного процесуального законодавства не передбачено такої процесуальної дії як припинення стягнення по виконавчому листу, тому і в цій частині рішення суду не відповідає закону і підлягає скасуванню.

Що ж стосується розміру аліментів, які зменшуються, способу визначення аліментного платежу (у твердій грошовій сумі чи частці від доходу), часу та порядку їх зменшення, суд повинен керуватися нормами закону, які регулюють правовідносини у разі стягнення аліментів.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч. 1 ст. 180 та частин 1-4 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому ч. 2 ст. 182 передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків, тобто дитину повинен утримувати не лише їх батько, а і її мати.

В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», станом на 2018 рік установлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини.

Однак, при визначенні розміру аліментів слід врахувати факт перебування дитини на утриманні відповідача; вік дитини (шкільного віку) та стан здоров'я дитини, пов'язаний із важкістю захворювання та необхідністю її лікування, зокрема і за межами України, що має особливе значення для визначення розміру необхідних витрат для розвитку дитини; розмір доходу та матеріальне становище позивача (не працевлаштований та доказів про його дохід на час розгляду справи суду не надав), вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров'я дитини, а так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб і самого позивача, задовільний стан здоров'я позивача. Оскільки він не представив суду жодних даних про стан здоров'я та перебування інших осіб на його утриманні, тому суд виходить з того, що за станом здоров'я він не має обмежень щодо працевлаштування та виконання будь-яких робіт, і відсутність у платника аліментів інших осіб, яких він зобов'язаний утримувати.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 навчається, дитина проживає разом із нею та потребує постійного проведення медичного огляду, лікування, і виходячи з її стану здоров'я, на утримання дитини необхідні витрати, які значно перевищують прожитковий мінімум, а позивач звільнений з роботи за власним бажанням та не представив суду доказів про те, що він перебуває на обліку у центрі зайнятості з метою пошуку роботи. Його позов про зменшення розміру аліментів ґрунтується лише на тій обставині, що він не працевлаштований і тому не має доходу, а відповідач погоджується на визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень. Фактично з відповідача стягувалися аліменти за рішенням суду у частці від доходу, щомісячний розмір яких був більшим від 2000 гривень, тому апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач має можливість докласти певних зусиль щодо працевлаштування і сплачувати на утримання дитини щомісячно аліменти у розмірі 2000 гривень, розмір яких є необхідним для її розвитку дитини і підтримання стану здоров'я.

Суд правильно визначив, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в цілому підлягає зміні, оскільки судом порушено норми матеріального і процесуального права. Його слід скасувати в частині стягнення аліментів, визначення розміру аліментів та припинення стягнення аліментів по виконавчому листу і в цій частині ухвалити нове рішення про зменшення розміру аліментів до 2000 гривень.

Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до статті 141 ЦПК України. З огляду на задоволення позову частково, слід залишити без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з відповідача на користь позивача, сплаченого у мінімальному розмірі, і стягнути з позивача на користь відповідача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у зв'язку з її задоволенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 березня 2018 року змінити, скасувавши його в частині стягнення аліментів, визначення розміру аліментів та припинення стягнення аліментів по виконавчому листу, виданому на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 18.02.2009 року у цивільній справі № 2-1915/2009.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Змінити розмір аліментів, стягнених рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2009 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зменшивши його до 2000 (двох тисяч) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В частині припинення стягнення аліментів по виконавчому листу, виданому на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 18.02.2009 року у цивільній справі № 2-1915/2009 - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 826,80 (вісімсот двадцять шість гривень вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський