Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 341/1428/15-ц

провадження № 61-8826св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2016 року у складі судді Максимчина Ю. Д. та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Мелінишин Г. П., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29 серпня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 85 715,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 03 серпня 2018 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,4 % річних.

Для забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 29 серпня

2008 року укладено три окремі договори поруки між банком та поручителями

ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконував кредитних зобов'язань, внаслідок чого станом на 07 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі

26 427,98 доларів США, що еквівалентно 562 014,71 грн, з яких: 15 244,47 доларів США (324 187,33 грн) - тіло кредиту; 1 819,27 доларів США (38 688,41 грн) - прострочені відсотки; 792,74 доларів США (16 858,33 грн) - пеня; 8 571,50 доларів США

(182 280,64 грн) - штраф.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «Надра» просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2008 року в сумі 26 427,98 доларів США, що в еквіваленті становить 562 014,71 грн, солідарно з відповідачів на користь банку.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 січня

2016 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2008 року № 1002/МК у сумі 26 427,98 доларів США, що в еквіваленті становить 562 014,71 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки наявність заборгованості підтверджується належними доказами.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2008 року № 1002/МК у розмірі 26 427,98 доларів США, що еквівалентно 562 014,71 грн, з яких: 15 244,47 доларів США (324 187,33 грн) - тіло кредиту, 1 819,27 доларів США (38 688,41 грн) - прострочені відсотки, 16 858,33 грн - пеня, 8 571,50 доларів США (182 280,64 грн) - штраф.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2008 року № 1002/МК у розмірі 26 427,98 доларів США, що еквівалентно 562 014,71 грн, з яких: 15 244,47 доларів США (324 187,33 грн) - тіло кредиту, 1 819,27 доларів США (38 688,41 грн) - прострочені відсотки, 16 858,33 грн - пеня, 8 571,50 доларів США (182 280,64 грн) - штраф.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2008 року № 1002/МК у розмірі 26 427,98 доларів США, що еквівалентно 562 014,71 грн, з яких: 15 244,47 доларів США (324 187,33 грн) - тіло кредиту, 1 819,27 доларів США (38 688,41 грн) - прострочені відсотки, 16 858,33 грн - пеня, 8 571,50 доларів США (182 280,64 грн) - штраф.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції обґрунтовано вирішив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, проте, дійшовши правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення, неправильно визначився щодо порядку такого стягнення.

У липні 2016 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди на порушення вимог статті 10 ЦПК України 2004 року не дослідили, чи мають відповідачі заборгованість станом на дату ухвалення рішення та в якій сумі. Не витребували деталізований розрахунок заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, не роз'яснили сторонам право на спростування розрахунку або визначення спірного розміру спеціалістом чи експертом та не врахували попередньо здійснені боржником платежі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 14 грудня 2016 року - призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_5

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін з огляду на таке.

Судом установлено, що 29 серпня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 1002/МК, за умовами якого позичальник ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 85 715,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 03 серпня 2018 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,4 % річних (а. с. 20-24).

Пунктами 3.3.3, 3.4 кредитного договору передбачено, що позичальник вносить платежі по сплаті заборгованості за кредитом та нарахованим відсоткам щомісячно до 05 числа поточного місяця. Якщо протягом дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповно вніс чергові платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором у такому порядку: прострочені відсотки за користування кредитом, відсотки за користування кредитними коштами, пеня та штрафи, прострочена сума кредиту, сума кредиту.

Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений пунктом 3.3.3 цього договору, а також у випадку невиконання умов, передбачених пунктом 4.3.6 цього договору.

Кредитні зобов'язання за кредитним договором від 29 серпня 2008 року № 1002/МК забезпечено кількома окремими договорами поруки, укладеними між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а. с. 14-19).

Зокрема згідно з пунктами 1.1-1.3 договорів поруки поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, які передбачені кредитним договором від 29 серпня 2008 року № 1002/МК. Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у пункті 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язання, так і при невиконанні позичальником зобов'язань у цілому.

Відповідно до пунктів 2.1-2.4 договорів поруки кредитор набуває право вимоги

від поручителя виконання зобов'язань, які передбачені кредитним договором

№ 1002/МК, при умові якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також за умови обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій частині).

Поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання за цим договором не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов'язань і необхідності їх виконання поручителем. У повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних позичальником зобов'язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, в разі їх наявності, що необхідно сплатити. Повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслана рекомендованим чи цінним листом чи надано особисто поручителю.

Позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконував кредитних зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 07 липня 2015 року за кредитним договором від 29 серпня 2008 року № 1002/МК утворилась заборгованість у розмірі 26 427,98 доларів США, що еквівалентно 562 014,71 грн, з яких: 15 244,47 доларів США (324 187,33 грн) - тіло кредиту; 1 819,27 доларів США (38 688,41 грн) - прострочені відсотки; 792,74 доларів США (16 858,33 грн) - пеня; 8 571,50 доларів США (182 280,64 грн) - штраф (а. с. 5-8).

Постановою Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Надра» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ КБ «Надра». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 року № 113 призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» (а. с. 41, 43-44).

Листами від 03 липня 2015 року на адресу ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кредитором направлені вимоги, з яких вбачається, що в порушення вимог пунктів 3.3, 4.3.3, 4.3.14 кредитного договору позичальник не повернув кредит (не сплачені відсотки, тіло, штрафи та пеня) у визначених договором термін. У зв'язку з наведеним адресатам-поручителям рекомендовано погасити заборгованість протягом 7 банківських днів, а адресату-позичальнику - протягом 3 банківських днів (а. с. 9-13).

Непогашення кредитної заборгованості стало підставою для звернення кредитора до суду із позовом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що позичальник не виконує умов кредитного договору щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати нарахованих за кредитними коштами відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника та поручителів отриманих ним коштів, відсотків за користування кредитом, пені та штрафу, відповідно до вимог статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що неможлива солідарна відповідальність поручителів за окремо укладеними договорами поруки.

Доводи касаційної скарги про те, що під час розгляду справи в суді боржник сплачував платежі, які не враховані при ухваленні рішення, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачами не надано доказів, які свідчили про виконання позичальником кредитного договору, що є їхнім процесуальним обов'язком. А наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та не спростований відповідачами, тому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Всі інші доводи касаційної скарги за своїм змістом повторюють доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, а тому Верховний Суд не вбачає підстав для детальної аргументації їх відхилення, оскільки судом апеляційної інстанції їм надана належна оцінка, вони не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається. При цьому оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Оскільки апеляційним судом обґрунтовано скасоване рішення суду першої інстанції, то відсутні підстави залишати останнє без змін згідно зі статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик