Постанова

Іменем України

21 червня 2018 року
м. Київ
справа № 552/275/17
провадження № 61-6509св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач військової частини НОМЕР_1 ,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2017 року в складі колегії суддів: Абрамова П. С., Хіль Л. М., Лобова О. А.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У січні 2017 року військова частина НОМЕР_1 (в особливий період польова пошта НОМЕР_2 ) (далі ВЧ НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, спричинених нестачею майна.
Позовна заява мотивована тим, що в період з 23 липня 2003 року по 11 травня 2005 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира взводу, йому під особистий підпис було передано державне майно матеріальні засоби зв`язку. Вказував, що в 2004 році було проведено інвентаризацію майна, в ході якої виявлено його нестачу. Вказує, що майно знаходилося на відповідальному зберіганні у відповідача.
На підставі викладеного, ВЧ НОМЕР_1 просила стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, в особі військової частини НОМЕР_1 заборгованість в сумі 40539,86 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2017 року (в складі судді: Яковенко Н. Л.) позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 на відшкодування матеріальних збитків 40539,86 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження завдання збитків державі неправомірними діями відповідача.
Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухваленонове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності був складений 27 травня 2005 року, а військова частина звернулася до суду із позовом лише у січні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем не надано.
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ВЧ НОМЕР_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем позовної давності, за відсутності заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11 травня 2005 року № 92, звільнено з лав Збройних Сил України в запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовця та виключено зі списків особового складу частини і направлено до військового комісаріату м. Полтава для постановки на військовий облік.
ОСОБА_1 взятий на військовий обік Полтавським об`єднаним міським військовим комісаріатом 20 травня 2005 року.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 липня 2004 року № 575 призначено проведення внутріперевірочної комісії для проведення інвентаризації майна та техніки зв`язку, за результатами якої виявлено нестачу.
22 липня 2004 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 663 «Про відшкодування майна та техніки взводу зв`язку» на ОСОБА_1 покладено обов`язок з відшкодування нанесеного збитку в розмірі 17944,68 грн.
Відповідно до наказу командира військової частин НОМЕР_1 від 13 вересня 2004 № 906 «Про недостачу майна взводу зв`язку, покарання винних та відшкодування шкоди завданої державі» на ОСОБА_1 покладено обов`язок по відшкодуванню завданої шкоди в розмірі 24059,96 грн.
Загальний розмір збитків склав 42004,64 грн.
Установлено, що зазначені накази командиром військової частини були доведені до відому відповідача, останній з ними ознайомлений був, погодився, не оскаржував.
Апеляційним судом, установлено, що відповідач під час судового засідання 26 квітня 2017 року заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Вказане клопотання було заявлено усно під час розгляду справи у суді першої інстанції, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Вказаним обставинам апеляційним судом дана належна правова оцінка, яка є обґрунтованою.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Позовна давність застосовується судом у разі наявності порушеного права позивача, як підлягає захисту.
Встановивши у справі наявність підстав для задоволенні позову, давши їм належну правову оцінку, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за спливом строку позовної давності.
Доводи касаційної скарги щодо безпідставності застосування судом позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд правильно виходив з того, що позивач мав достатньо часу для звернення із позовом до суду, та наведені позивачем обставини не свідчать про поважність причин пропуску ним строку позовної давності.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк