Справа № 308/9281/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді Данко В.Й.

при секретарі судового засідання Павлюх Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Берегівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 11 вересня 2017 року про відкриття виконавчого провадження (ВП54642892),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі скаргою на постанову державного виконавця Берегівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Скаргу мотивує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03 грудня 2014 року, яке набуло законної сили 14 грудня 2014 року, по справі №2-4201/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», заборгованість за кредитним договором в розмірі 13703,75 дол. США, у тому числі 9658,48 дол. США основного боргу; 1920,37 дол. США заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами; 1781,13 дол. США пені за несвоєчасне погашення основного боргу; 343,77 дол. США пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом.

На виконання вказаного рішення Ужгородським міськрайонним судом 04 грудня 2015 року видано виконавчий лист, а Берегівським РВ ДВС 17 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП №51968422.

Вказує, що в забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором №72506/1 від 25 червня 2007 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали в іпотеку банку належне їм спільне нерухоме майно, а рішенням Берегівського районного суду від 19 листопада 2013 року було звернуто стягнення на дане іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед? ПАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 12266,98 дол. США з визначеним судом еквівалентом - 98049,97 грн.

В рамках виконавчих проваджень (відносно іпотекодавця ОСОБА_2 та відносно іпотекодавця ОСОБА_3М.), відкритих Берегівським РВ ДВС на виконання вказаного рішення Берегівського районного суду, ОСОБА_1 сплатив визначену судом суму боргу в повному обсязі (12266,98 дол. США - 98049,97 грн.).

Відтак, ОСОБА_1 сплатив відділу ДВС різницю між цією сумою та сумою заборгованості, визначеною в рішенні Берегівського районного суду від 19 листопада 2013 року, а саме 1436,77 дол. США (13703,75 дол. США - 12266,98 дол. США) + 2270,10 грн. виконавчого збору.

Однак, 14 вересня 2017 року засобом поштового зв'язку ОСОБА_1 знов отримав копію постанови головного державного виконавця Берегівського РВ ДВС від 11 вересня 2017 року (ВП №54642892) про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Ужгородського міськрайонного суду №2-4201/11, виданого 04 грудня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатського обласного управління AT «Ощадбанк», заборгованість за кредитним договором в розмірі 9249,80 дол. США, що еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 16 серпня 2017 року (25,598280 гривень за один долар США) становить 236778,97 грн. Також, стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 23677,90 грн.

Вказує, що того ж дня, з автоматизованої системи виконавчих проваджень (https://asvpweb.miniust.gov.ua) йому стало відомо, що попереднє виконавче провадження (ВП 51968422) за цим же виконавчим листом 31 липня 2017 року було завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Жодних постанов з цього приводу ОСОБА_1 від органу ДВС не отримував.

Постанову про відкриття виконавчого провадження від 11 вересня 2017 року вважає незаконною, такою, що винесена державним виконавцем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що при винесені оскаржуваної постанови державний виконавець не вказав резолютивної частини виконавчого листа, яка відповідає резолютивній частині рішення суду від 03 грудня 2014 року та містить всі складові заборгованості, що свідчить про невідповідність постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 вересня 2017 року вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Також заперечує, щодо суми стягнення, яка змінена державним виконавцем.

Вказує, що на виконанні в Берегівському РВ ДВС відносно ОСОБА_3 (іпотекодавець) перебувало виконавче провадження ВП №44294950 з примусового виконання виконавчого листа N2297/1412/13-4, виданого 19 листопада 2013 року Берегівським районним судом, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №72506/1 від 25 червня 2007 року, розмір якої становить 12266,98 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 98049,97 грн.

У зв'язку з повним та фактичним виконанням рішення Берегівського районного суду вказане виконавче провадження було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Як зазначено в постанові про закінчення виконавчого провадження від 03 лютого 2017 року згідно платіжного доручення від 02 лютого 2017 року сплачені солідарним боржником ОСОБА_1 кошти у сумі 98049,97 грн. (еквівалент 12266,98 дол. США згідно судового рішення), було перераховані на рахунок стягувача - ПАТ «Ощадбанк». Також, ОСОБА_1 було сплачено виконавчий збір у розмірі 9804,50 грн. та 50,00 грн. витрат за проведення виконавчих дій.

Вказує, що виконавчий лист Ужгородського міськрайонного суду від 03 грудня 2014 року на підстався якого винесено оскаржувану постанову, вже пред'являвся банком до виконання - постановою Берегівського РВДВС від 17 серпня 20156 року було відкрито провадження ВП №51968422 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тим самим кредитним договором №72506/1 від 25 червня 2007 року, що був укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк», та в забезпечення якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали в іпотеку Банку своє майно, у сумі 13703,75 дол. США.

Тобто, за період прийняття Берегівським районним судом 19 листопада 2013 року рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 та Ужгородським міськрайонним судом рішення від 14 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №72506/1 від 25 червня 2007 року заборгованість ОСОБА_1 з 12266,98 дол. США збільшилась до 13703,75 дол. СІІІА, тобто на 1436,77 дол. США.

Враховуючи те, що виконавчі провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 12266,98 доларів США внаслідок фактичного виконання були закінчені, то залишок боргу по виконавчому провадженню ВП №51968422 (виконавчий лист Ужгородського міськрайонного суду №2- 4201/11 від 03 грудня 2014 року) склав 1436,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на момент набрання рішенням суду законної сили - 14 грудня 2014 року (1 долар США дорівнював 15,80 грн.) становило 22700,97 грн.

Згідно квитанції № від 26 квітня 2017 року ОСОБА_1 перерахував на депозитний рахунок Берегівського РВ ДВС залишок боргу в сумі 22700,97 грн., а також сплатив виконавчий збір у розмірі 2270,10 грн. (квитанція № від 26 квітня 2017 року).

Отже вважає, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 грудня 2014 року по справі №2-4201/11 боржником виконано та підстав для нового відкриття провадження за цим же виконавчим документом не має. Однак, державний виконавець знову відкрив виконавче провадження, перерахував борг за новим курсом. Вказує, що такі дії представника органу державної влади, порушує законні права боржника.

На підставі наведеного просить суд скасувати постанову головного державного виконавця Берегівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 від 11 вересня 2017 року про відкриття виконавчого провадження (ВП 54642892).

Заявник в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, однак від його представника надійшла заява про розгляд скарги без їх участі, скаргу підтримують в повному обсязі.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник стягувача ПАТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не зявився, однак через канцелярію суду надійшов відзив на скаргу, згідно якого просив суд в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити

За таких обставин, суд проводить розгляд скарги за відсутності сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Закарпатського обласного управління «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 72506/1, згідно якого останньому було надано кредит в розмірі 27 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі - 14,0 % річних з порядком погашення, що визначений Кредитним договором.

В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязань щодо повернення суми боргу за вказаним кредитним договором, між AT «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Закарпатського обласного управління AT «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 як Іпотекодавцямн укладено Іпотечний договір, посвідчений 26 червня 2007 року ОСОБА_5 державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №2-2280.

Згідно п. 1.2. Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля радіо та швейного цеху під літ. А, яка складається з 30 приміщень, площею 864,0 м та 3-х підвальних приміщень, площею 215,2 м, загальна площа - 1049.2 м2, що розташована за адресою: Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Велика Бакта, пр. Свободи, 14 «а».

Також судом встановлено, у звязку з порушенням позичальником умов кредитного договору, AT «Ощадбанк» звернувся до суду.

Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2014 року у справі №2-4201/11, яке набуло законної сили 14 грудня 2014 року позовні стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 13 703,75 дол. США. з яких: 9 658,48 дол. США - основного боргу; 1 920,37 дол. США - заборгованість по процентах; 1 781,13 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 343,77 дол. США пеня за несвоєчасне погашення процентів. В задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_6 коштів за договором поруки відмовлено.

В подальшому, 30.01.2013 року AT «Ощадбанк» звернулося до суду до майнових поручителів - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_7 з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами розгляду якого, рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2013 року у справі №297/1412/13-ц, яке набуло законної сили 04 листопада 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю радіо та швейного цеху під літ. А, яка складається з 30 приміщень, площею 864,0м2 та 3-х підвальних приміщень, площею 215,2 м2, загальна площа - 1049,2 м2, що розташована за адресою: Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Велика Бакта, пр. Свободи, 14 «а» в рахунок погашення заборгованості позичальника - ОСОБА_1 в розмірі 12266,98 дол. США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ складає 98049,97 грн. Отримано виконавчі листи та предявлено до примусового виконання в органи ДВС.

В ході проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №297/1412/13-ц по боржнику ОСОБА_2, 03.02.2017 на рахунок AT «Ощадбанк» Берегівським РВ ДВС згідно платіжного доручення №164 від 02.02.2017 перераховано суму в розмірі 98049,97 грн., яку у відповідності до ч.2 ст. 533 ЦК України зараховано в рахунок погашення заборгованості перед Банком у валюті зобовязання в розмірі - 3596,48 дол. США.

Також, в ході проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №2-4201/11 по боржнику ОСОБА_1, 03.05.2017 на рахунок AT «Ощадбанк» Берегівським РВ ДВС згідно платіжного доручення №608 від 03.05.2017 перераховано суму в розмірі 22700,97 грн., яку у відповідності до ч.2 ст. 533 ЦК України зараховано в рахунок погашення заборгованості перед Банком у валюті зобовязання в розмірі - 857,47 дол. США.

Таким чином, загальна сума, що надійшла в рахунок погашення заборгованості становить - 4453,95 дол. США. Залишок непогашеної заборгованості згідно виконавчого листа №2-4201/11 по боржнику ОСОБА_1 становить - 9 249,80 дол. США (13 703,75 дол. США - 4 453,95 дол. США = 9 249,80 дол. США).

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів га інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обовязок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі статтею другою Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України).

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті (Постанова^ Верховного Суду України від 12.07.2017 в справі №6-708цс17).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 13703,75 долари США та судові витрати.

Під час розгляду даної справи суд встановив, що за кредитним договором позичальник отримав валютний кредит.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, держаний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 23, 24, 25 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 13, 76, 89, 260-261, 353-355, 450-451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Берегівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 11 вересня 2017 року про відкриття виконавчого провадження (ВП54642892) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8