Провадження № 2/200/4257/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«07» травня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння,-

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеною позовною заявою.

В обґрунтування позову вказав, що його батьками є ОСОБА_4 і ОСОБА_5, як знаходяться в шлюбі з 08.05.1978 року. ОСОБА_2 рідна сестра позивача. 10 квітня 1999 року батько позивача ОСОБА_4 купив у ОСОБА_6, від якої по довіреності діяла ОСОБА_7, житловий будинок та дворові будівлі, розташовані на земельній ділянці по вул. Купянська, буд. 20-а у м. Дніпропетровську. Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Товарній біржі «Катеринославська» та відповідно до вимога законодавства того часу, не підлягав нотаріальній реєстрації. 27 серпня 2016 року помер батько позивача ОСОБА_4 Мати позивача, позивач та його сестра звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки договір купівлі-продажу будинку не був нотаріально посвідчений.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/4 частину домоволодіння 40-а, розташованого по вул. Купянська в місті Дніпро, яке складається з наступного: з житлового будинку А-1 житловою площею 46.2 кв.м., загальною площею 65.5. кв.м., який в свою чергу складається з наступних приміщень: 1-1 кухні площею 15.1 кв.м., 1-2 ванної кімнати площею 4.2. кв.м., 1-3 житлової кімнати площею 5.9 кв.м., 1-4 житлової кімнати площею 7.1 кв.м., 1-5 житлової кімнати площею 6.6 кв.м., 1-6 житлової кімнати площею 16.9 кв.м., 1-7 житлової кімнати площею 9.7 кв.м. На земельній ділянці розташовані сарай Б, погріб з шийкою В, уборна Г, гараж Д, № 1,2,4,5 огорожа № 3,1 інші замощення, житловою площею 46,2 квм., загальною площею 65.5 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлого 27.08.2016 року батька ОСОБА_4.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 27 листопада 2017 року зазначену справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги визнав.

Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_8 із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серія ІІ-КИ № 411173 від 01.07.1978 року.

Відповідач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серія ІІ-КИ № 370333 від 03.12.1976 року.

10 квітня 1999 року року ОСОБА_4 придбав житловий будинок з дворовими будівлями та спорудами, розташовані на земельній ділянці по вул. Купянська, буд. 20-а у м. Дніпропетровську у ОСОБА_6, від якої по довіреності діяла ОСОБА_7, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним на Товарній біржі «Катеринославська».

Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації від 06 травня 1999 року, домовлодіння за адресою вул. Купянська, 40-а зареєстровано за ОСОБА_4 на праві приватної власності та записано в реєстрову книгу за реєстровим № 811-430.

ОСОБА_4 помер 27 серпня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 710372.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 22.09.2017 року ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, у звязку з тим, що договір купівлі-продажу будинку по вул. Купянська, 40-а в місті Дніпропетровськуне був посвідчений в нотаріальному порядку.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, що діяв на час укладання і реєстрації на біржі договору купівлі-продажу від 15 листопада 2000 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

При цьому, згідно зі ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст.42 ЦК (в редакції 1963 року), угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Водночас, згідно зі ст.47 ЦК (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

ОСОБА_8 зі ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, суд прийшов до висновку, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, повністю виконали договір, осакільки сімя ОСОБА_4 багато років мешкала у придбаному за договором будинку, а дружина ОСОБА_4 ОСОБА_5 мешкає в ньому і зараз, у сторін відсутня можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, оскільки покупець ОСОБА_4 помер.

Таким чином суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу є укладеним та виконаним, покупець ОСОБА_4 фактично набув права власності на домоволодіння.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_8 ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини, згідно до ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, є день смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач прийняв спадщину після смерті батька.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За нормами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

ОСОБА_8 зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_8 Міністерства Юстиції України від 21.02.2015 р. № 19-32/313 «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку».

Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння - задовольнити.

Визнати заОСОБА_1 право власності на 1/4 частину домоволодіння 40-а, розташованого по вул. Купянська в місті Дніпро, яке складається з наступного: з житлового будинку А-1 житловою площею 46.2 кв.м., загальною площею 65.5. кв.м., який в свою чергу складається з наступних приміщень: 1-1 кухні площею 15.1 кв.м., 1-2 ванної кімнати площею 4.2. кв.м., 1-3 житлової кімнати площею 5.9 кв.м., 1-4 житлової кімнати площею 7.1 кв.м., 1-5 житлової кімнати площею 6.6 кв.м., 1-6 житлової кімнати площею 16.9 кв.м., 1-7 житлової кімнати площею 9.7 кв.м. На земельній ділянці розташовані сарай Б, погріб з шийкою В, уборна Г, гараж Д, № 1,2,4,5 огорожа № 3,1 інші замощення, житловою площею 46,2 квм., загальною площею 65.5 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлого 27.08.2016 року батька ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1018 грн. 38 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску