Справа № 495/4322/17
№ провадження 2/495/286/2018
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

21 березня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровський в порядку спрощеного провадження цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк», Публічного Акціонерного Товариства «Банк Михайлівський», ТОВ «ФК «Фагор» про визнання заборгованості такою, що не існує та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк», Публічного Акціонерного Товариства «Банк Михайлівський», ТОВ «ФК «Фагор» про визнання заборгованості такою, що не існує та зобовязання вчинити певні дії.

У ході розгляду справи, позивач надав суду уточнену позовну заяву, яку обґрунтував наступним. 10.08.2012 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір №003-15501-100812 на відкриття поточного рахунку з використання платіжної картки та обслуговування платіжної картки. 17.02.2015 року, як вказує позивач, ним в повному обсязі було проведений розрахунок з банком, про що позивача повідомив працівник банку, тобто будь-якої заборгованості позивача перед банком не існувало. В подальшому на адресу позивача від банку надійшов лист від 30.11.2016 року вих.05-3340539 в якому зазначалось, що в результаті технічної помилки у позивача наявна заборгованість у сумі 47 грн. 77 коп., на яку нараховані штрафні санкції (пеня) у розмірі 1125,00 гривень.

12.01.2015 року позивач уклав з ПАТ «Банк Михайлівський» договори за №200187883, №200237287 на відкриття кредитних карт. В травні 2016 року на кредитні карти №289551 та №054518 позивач перевів суму для погашення заборгованості через систему Альфа-Банк. Однак, грошові кошти повернулись, оскільки рахунки в банку ПАТ «Банк Михайлівський» були заблоковані. Далі, 20.05.2016 року позивач отримав лист від ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Фагор» про необхідність погашення наявної заборгованості рівними частками на протязі 12 місяців, яку необхідно погашати на рахунки ТОВ «ФК «Фагор».

Позивач вказує, що всі боргові зобовязання перед ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Фагор» ним погашені, тобто жодної заборгованості нього не існує.

На підставі вказаного позивач просить суд визнати заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Банк Михайлівський», ТОВ «ФК «Фагор» такою, що не існує, зобовязати ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Фагор» припинити письмові та телефонні звернення до нього з приводу неіснуючої заборгованості та стягнути з відповідачів судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги уточненої позовної заяви, просив суд її задовольнити.

В судове засідання представник відповідача - ПАТ «Банк Михайлівський» не зявився, раніше надав до суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні з огляду їх недоведеність.

В судове засідання представник відповідача - ПАТ «Дельта Банк» не зявився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких інших заяв на адресу суду не надавав. .

В судове засідання представник відповідача - ТОВ «ФК «Фагор» не зявився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких інших заяв на адресу суду не надавав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, вивчивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.49 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно первісної позовної заяви позивачем взагалі не були вказані норми права, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги. Згідно уточненої позовної позивача, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем вказані статті 3, 118-120 ЦПК України та ст.5,6 ЦК України. Вказані позивачем норми права, зокрема, статті 118-120 ЦПК України (в редакції, чинної до 15.12.2017 року) регламентують предявлення позову, форму та зміст позовної заяви, та подання копії позовної заяви разом із документами. Статті 5,6 ЦК України регламентують дію актів цивільного законодавства у часі, а також та акти цивільного законодавства і договори. На запитання суду інших норм права позивачем названо не було.

Таким чином, позивачем, в порушення статті 81 ЦПК України не надано до суду належних та допустимих доказів про порушення його прав та інтересів,а також не вказані норми, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Суд, у відповідності до положень ЦПК України, позбавлений можливості самостійно обирати норми права в обґрунтування позовних вимог.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказі в їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись 2, 4,12,13,49,81,89,141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк», Публічного Акціонерного Товариства «Банк Михайлівський», ТОВ «ФК «Фагор» про визнання заборгованості такою, що не існує та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя