Справа № 727/1745/18
Провадження № 2/727/689/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Меренчук Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третьою особою виступає Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків за кордон, -

В С Т А Н О В И В :

ПозивачОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, де третьою особою виступає Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків за кордон до відповідача ОСОБА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по 07 грудня 2010 року.

Вказує, що від спільного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час дитина проживає з матірю (позивачкою) за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дитини, її духовний та моральний розвиток. Також, з моменту розлучення відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, розвитком дитини не цікавиться та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Також позивач вказує, що у звязку з тим, що дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики за рекомендаціями лікарів дитині необхідне періодичне перебування на морі. При цьому, на сьогоднішній день у позивачки є бажання та можливість забезпечити виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення. Крім того, вказує на те, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості.

Позивач звертає увагу суду на те, що у попередні роки, а саме у 2012 році та у 2013 році відповідач надавав їй нотаріально посвідчені згоди на тимчасовий виїзд дитини у Болгарію.

Стверджує, що на даний час відповідач проживає у Автономній Республіці Крим та останні два роки вона не могла з ним звязатись, у звязку з чим зверталась до суду. Так, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.11.2014 року та рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.04.2016 року їй надавався дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон без згоди батька.

Позивачка вказує на те, що не маючи на даний час звязку з відповідачем, вона не має можливості в черговий раз отримати від нього згоду на виїзд дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення, а тому вбачає в діях відповідача порушення прав та інтересів дитини на відпочинок та оздоровлення.

На основі викладеного, позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2 за межі України до Арабської Республіки Єгипет в період з 01.06.2018 року по 01.07.2018 року.

В ході розгляду судом справи від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої позивачка просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2 за межі України до наступних країн: Турецька Республіка, Арабська Республіка Єгипет, Республіка Болгарія в період з 01.07.2018 року по 01.09.2019 року.

Позивач в судове засідання не зявилась, однак від її представника до суду надійшла заява, згідно якої вона просить суд розглянути справу у відсутність позивачки, вимоги позову підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, однак від них до суду надійшло клопотання, згідно якого просять справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та при винесенні рішення просять врахувати інтереси дитини та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Так судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі по 07 грудня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-МИ №036790 (а.с.13).

Під час перебування у шлюбі у сторін народився син: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-МИ №011125 (а.с.12).

Як вбачається з довідки про склад сімї від 07.02.2018 року (а.с.3) ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до копій заяв відповідача ОСОБА_2 від 10.04.2012 року (а.с.8) та від 30.03.2013 року (а.с.9), відповідач ОСОБА_2 надавав позивачці згоду на виїзд дитини ОСОБА_3 за кордон (у Болгарію) у супроводі матері дитини.

Як вбачається з копії рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.04.2016 року (а.с.6-7), яке набрало законної сили 16.04.2016 року, судом було надано ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 за межі України до країн: Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Грецької Республіки, Болгарії в період з 01 червня 2016 року по 01 вересня 2017 року.

Згідно ч.2 ст. 154 СК України, батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

У відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231.

Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 року, № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Із системного аналізу вказаних положень Закону вбачається, що дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень не є дозволом на виїзд малолітньої особи за кордон на постійне місце проживання. Тобто дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку і закінчення.

За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

З позовних вимог вбачається, що дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_3 за межі України потрібен для можливості оздоровлення дитини, а також для духовного та фізичного розвитку дитини.

Враховуючи положення ч.1 с.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

А тому суд вважає, що прагнення позивача забезпечити своєму сину моральний та духовний розвиток, зокрема шляхом перебування в іншій країні, вивчення іншої культури, мови, екскурсій, а також оздоровленні дитини, відповідає вищевказаним засадам прав та інтересів дитини, а також не буде порушувати права відповідача.

При цьому, задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини позивачки за межі України без згоди відповідача не може бути дозволом на виїзд на постійне місце проживання дитини за межі України чи інший тривалий період, а повне задоволення вимог позивачки унеможливить реалізацію права другого з батьків знати про місце перебування дитини за кордоном та час такого перебування.

Згідно ст.ст.7, 150, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

На підставі вищенаведених положень законодавства України, враховуючи обставини справи та інтереси малолітнього ОСОБА_3, враховуючи позицію представника служби у справах дітей, зважаючи на необхідність виїзду дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу позивачці на тимчасовий виїзд сина ОСОБА_3 за межі України без згоди та супроводу відповідача терміном до 01.11.2018 року до країн: Турецька Республіка, Арабська Республіка Єгипет, Республіка Болгарія.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 150, 154, 155 СК України, ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Винести заочне рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третьою особою виступає Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків за кордон задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2 за межі України до наступних країн: Турецька Республіка, Арабська Республіка Єгипет, Республіка Болгарія в період до 01.11.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Дане заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: