Справа № 465/5790/17 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/652/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м.Львів

Колегія суддів Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна,-

встановив:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна. Ухвалою від 10 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, у видіарешту на квартиру №1 на вулиці Стрийській, 28 у м.Львові та квартиру №76 на вулиці Лазаренка, 7 у м.Львові.

Заява мотивована тим, що згідно розписки від 26 квітня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 34 000 доларів США щодо продажу квартири в м. Львові №17 на вулиці Остроградських, 4 за 127 000 доларів США. Зобовязувався здійснити продаж даної квартири до 1 жовтня 2016 року. Зазначає, що вона виконала всі взяті на себе зобовязання, однак відповідач протягом тривалого часу уникає від спілкування, не відповідає на телефонні дзвінки, ухилявся від укладення договору купівлі-продажу, отримані кошти не повернув.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року заяву задоволено.

Ухвалено накласти арешт на квартиру №1 на вулиці Стрийській, 28 у м.Львові та квартиру №76 на вулиці Лазаренка, 7 у м.Львові.

Ухвалу суду оскаржують ОСОБА_2, ОСОБА_3 В апеляційній скарзі просять скасувати ухвалу. Зазначають, що майно на яке накладено арешт є спільною сумісною власністю, оскільки частка в цих квартирах належить дружині відповідача ОСОБА_3 Стверджують, що вартість майна, на яке накладено арешт, більша від суми позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Встановлено, що між сторонами існує спір щодо повернення безпідставно набутого майна.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв»язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачеві або підлягають передачі чи сплаті відповідачеві; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-150 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим кодексом заходи забезпечення позову. При цьому, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до ст.152 ЦПК України, позов може забезпечуватись шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, належні відповідачу. Між тим, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи встановлене, доводи позивача викладені у заяві про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки між сторонами дійсно виник спір про право та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення по справі, між сторонами існує спір.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Ухвала суду прийнята з додержанням норм процесуального права.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Залишити ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 рокубез змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена 27 червня 2018 року.

Головуючий

Судді