АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року

м. Київ

справа № 760/3285/18

провадження №22-ц/796/5361/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року у складі судді Букіної О.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом про стягнення аліментів, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно з часу звернення до суду та до моменту досягнення ними повноліття.

У мотивування вимог зазначав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на момент подання позовної заяви перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей, а саме, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказує на те, що відповідач, на день звернення до суду, офіційно не працював, мав мінливий та нерегулярний дохід, який відстежити в повному обсязі було неможливим, а тому вважає наявними підстави для стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з 29 січня 2018 року і до досягнення останніми повноліття, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення частково та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно з часу звернення до суду та до моменту досягнення ними повноліття; судові витрати покласти на відповідача.

Посилався на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні всіх істотних обставин справи.

В обґрунтування вимог зазначав, що на даний час позивач та відповідач проживають однією сім'єю, проте між ними триває процес розлучення.

Вказував на те, що чоловік ОСОБА_1 працює неофіційно, постійно ходить на роботу, веде свій сайт в мережі інтернет, окрім того не перебуває на обліку в Державній службі зайнятості як непрацюючий, що свідчить про достатній дохід відповідача.

Також зазначав, що розмір аліментів на утримання матері дитини віком до трьох років визначений судом у розмірі 1 500 грн. з посиланням на положення Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» та установлений прожитковий мінімум для працездатних осіб. Проте, на час ухвалення рішення судом першої інстанції, прожитковий мінімум на особу був визначений у розмірі 1 860 грн.

Зауважував на тому, що позивач, як мати двох дітей віком до 18 років, здійснює догляд за ними, у зв'язку з чим обмежена у способах заробітку і, відповідно, є такою, що потребує допомоги, а відповідач є працездатним і таким, що може надавати допомогу матері своїх дітей, батьком яких він є.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_5, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та, враховуючи матеріальне становище відповідача, визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3 000 грн. на утримання двох неповнолітніх дітей щомісячно, починаючи з 29 січня 2018 року і до досягнення останніми повноліття.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 вересня 2004 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про одруження, серії НОМЕР_1 від 11 вересня 2004 року, актовий запис № 1401 (а.с. 4).

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5,6). Діти проживають з позивачем, проте вона не має достатніх коштів для надання необхідної матеріальної допомоги на утримання дітей.

Убачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.

У матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву, в якому він зазначає, що перебуває у важкому матеріальному становищі та вважає за можливе надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у розмірі 2 000 грн., тобто по 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно. Зазначає, що не має у власності цінного нерухомого майна, що підтверджує копією витягу з державного реєстру нерухомого майна (а.с. 31).

Також судом установлено, що договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Установивши, що відповідно до відомостей, наданих відповідачем у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 на час розгляду справи офіційно не працевлаштований, згідно копії трудової книжки звільнився з попереднього місця роботи 29 грудня 2017 року, тобто за місяць до звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про стягнення аліментів, задовольняє свої потреби за рахунок заощаджень, а його власний бюджет на місяць становить 3 000 грн., що не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами, суд дійшов правильного висновку про визначення розміру аліментів на двох неповнолітніх дітей у сумі 3 000 грн. щомісячно.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1860 гривень.

Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років у січні 2018 року з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», становив 746 грн., а на дитину від 6 до 18 років - 930 грн.

Визначаючи розмір аліментів, місцевий суд, правильно застосувавши наведені вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, враховуючи обов'язок обох батьків належним чином утримувати своїх дітей та відомості про матеріальне становище відповідача, дійшов обґрунтованого висновку щодо розміру стягнутих з відповідача аліментів.

При цьому розмір стягнутих судом аліментів на кожну дитину не є меншим, ніж передбачений частиною другою статті 182 СК України з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не офіційно працює, постійно ходить на роботу та не перебуває на обліку в Державній службі зайнятості як непрацюючий є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., оскільки доказів про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж 3000 грн., позивачка не надала.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Положеннями частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 81 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів вважає, що місцевий суд всебічно та об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Наведенні в апеляційній скарзі доводи колегією суддів відхиляються, оскільки місцевим судом правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками місцевого суду щодо їх оцінки.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 червня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай