Справа № 372/3805/17
Провадження № 2-450/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

за участю прокурора Тарасенко А.С.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Київської обласної державної адміністрації ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, державне підприємство «Київське лісове господарство» про визнання незаконними та скасування розпоряджень, витребування земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом про визнання незаконними та скасувати розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 02.11.2007 № № 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність», якими вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво, квартал 23 виділи 28-31 та квартал 29 виділи 12, 14, 21), змінено цільове призначення та передано в приватну власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_8, земельні ділянки лісогосподарського призначення, які складають єдиний масив загальною площею 4,9157 га. та витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0093, площею 4,9157 га, за адресою: Старобезрадичівська сільська рада, Обухівський район, Київська область, вартістю 1737700 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в ході проведення перевірки встановлено, що Розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 02.11.2007 № № 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво) земельні ділянки (ліси І групи), що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області; змінено цільове призначення цих земельних ділянок із категорії земель лісогосподарського призначення та передано вказані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства без права вирубки дерев наступним громадянам: ОСОБА_7 площею 0,9872 га, ОСОБА_9 0,99 га, ОСОБА_5 0,99 га, ОСОБА_10 0,99 га, ОСОБА_8 0,9585 га. На підставі вищевказаних розпоряджень зазначеним громадянам 26.12.2007 видано державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме: ОСОБА_7 видано державний акт серії ЯЖ № 051894 про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0010, площею 0,9872 га, ОСОБА_9 серії ЯЖ № 051924 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0012, площею 0,99 га, ОСОБА_5 серії ЯЖ № 051923 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0064, площею 0,99 га, ОСОБА_10 серії ЯЖ № 051881 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0009, площею 0,99 га, ОСОБА_8 серії ЯЖ № 051916 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0011, площею 0,9585 га для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району. В подальшому, зазначені особи відчужили право власності на вищевказані земельні ділянки на користь ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 18.02.2008 № № 857, 862, 867, 872, 878. В результаті обєднання земельних ділянок з кадастровими номерами :05:028:0010, :05:028:0012, :05:028:0064, :05:028:0009, :05:028:0011 утворено земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0093, загальною площею 4, 9157 га. Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Київській області та відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0093 площею 4,9157 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області на даний час належить ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2016 № 195 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29215758 від 12.04.2016, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 31). Оскільки розпорядження Київської обласної державної адміністрації прийняті з перевищенням повноважень та всупереч вимог земельного та лісового законодавства України, вилучення з порушенням земельного законодавства земель лісового фонду та передача у власність, порушує права та інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України. Кабінет Міністрів України, як орган державної влади, уповноважений державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення, на захист порушених прав держави до суду не звертався, тому у прокурора виникло право на звернення до суду у звязку з бездіяльністю вказаного органу.

10 січня 2018 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі.

23 лютого 2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні прокурор Тарасенко А.С. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, оскільки набуття у власність відповідачем спірних земельних ділянок було проведено з порушенням норм чинного законодавства та призвело до вибуття з державної власності та користування земельної ділянки значного розміру, просила поновити строки позовної давності.

Представник Київської обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора Київської області.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Представник Кабінету Міністрів України в судове засідання не зявився, подав суду пояснення в яких просив розглядати справу за відсутності представника та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Треті особи в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень до суду не направили.

Вислухавши прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 02.11.2007 № № 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво) земельні ділянки (ліси І групи), що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області; змінено цільове призначення цих земельних ділянок із категорії земель лісогосподарського призначення та передано вказані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства без права вирубки дерев наступним громадянам: ОСОБА_7 площею 0,9872 га, ОСОБА_9 0,99 га, ОСОБА_5 0,99 га, ОСОБА_10 0,99 га, ОСОБА_8 0,9585 га.

На підставі вищевказаних розпоряджень зазначеним громадянам 26.12.2007 видано державні акти на право власності на земельні ділянки, зокрема, ОСОБА_7 видано державний акт серії ЯЖ № 051894 про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0010, площею 0,9872 га, ОСОБА_9 серії ЯЖ № 051924 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0012, площею 0,99 га, ОСОБА_5 серії ЯЖ № 051923 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0064, площею 0,99 га, ОСОБА_10 серії ЯЖ № 051881 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0009, площею 0,99 га, ОСОБА_8 серії ЯЖ № 051916 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0011, площею 0,9585 га для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району.

В подальшому, зазначені особи відчужили право власності на вищевказані земельні ділянки на користь ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 18.02.2008 № № 857, 862, 867, 872, 878. В результаті обєднання земельних ділянок з кадастровими номерами :05:028:0010, :05:028:0012, :05:028:0064, :05:028:0009, :05:028:0011 утворено земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0093, загальною площею 4, 9157 га.

Відповідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Київській області та відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:028:0093 площею 4,9157 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області на даний час належить ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2016 № 195 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29215758 від 12.04.2016, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 31).

Відповідно до ст.ст. 19, 57, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України спірні земельні ділянки відносились до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалися для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Право постійного користування ДП «Київське лісове господарство» спірними земельними ділянками до їх вилучення, відповідно до п. 5 Перехідних положень Лісового кодексу України, посвідчувались планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а саме проектом організації і розвитку лісового господарства, складеного за матеріалами розширеного лісовпорядкування 2003 року Комплексною експедицією ВО «Укрдержліспроект», розглянутого на засіданні другої лісовпорядної наради від 14.04.2005, який погоджено Державним управлінням екології та природних ресурсів в Київській області та затверджено Управлінням лісового господарства в Київській області 14.04.2005.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Нормами ст. 6 Лісового кодексу України визначено, що всі ліси в Україні є власністю держави. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному земельним та цим кодексами.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

За змістом ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають зокрема, при використанні лісів, регулюються цим Кодексом. Інші нормативні акти застосовуються у випадку, якщо вони не суперечать останньому.

За загальним правилом, визначеним у ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Єдиний можливий такий випадок, передбачений ч. 2 ст. 56 даного Кодексу, за якою громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

В той же час, ч. 1 ст. 57 даного Кодексу передбачено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення у приватну власність громадянам та юридичним особам законодавство не містить.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною девятою цієї статті;

в) будівництва обєктів, повязаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною девятою цієї статті.

Відповідно до ст. 8 Лісового кодексу України в державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів АР Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 31 Лісового кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, зокрема передачу у власність, надання в постійне користування для не лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними.

Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені ст. 27 Лісового кодексу України, до яких, зокрема, належить передача у власність, надання в постійне користування для не лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

За ст. 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України Кабінет вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для не лісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Отже, вилучення земельних лісових ділянок площею більше 1 га, а також зміна їх цільового призначення, відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 02.11.2007 № 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво) вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення (ліси І групи), що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області загальною площею 4,9157 га, що знаходилися в одному кварталі лісництва та використовувалися для ведення лісового господарства, змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення, які в подальшому передані у приватну власність.

Відповідно до інформації ВО «Укрдержліспроект» від 29.06.2017 № 348 земельні ділянки з кадастровими номерами :05:028:0093, :05:028:0012, :05:028:0010, :05:028:0009, :05:028:0064, :05:028:0011, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року, розташовані в межах 23 та 29 кварталів Козинського лісництва ДП «Київський лісгосп».

Згідно інформації ДП «Київське лісове господарство» спірні земельні ділянки знаходяться в єдиному лісовому масиві Козинського лісництва у кварталі 23 виділах 28-31 та кварталі 29 виділах 12,14, 21.

Стаття 57 Лісового кодексу України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства.

Відповідно до ч. 1 цієї статті (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Аналогічне положення міститься й у статті 20 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

В порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України розпорядженням Київської обласної державної адміністрації передано у власність відповідачу землі лісогосподарського призначення загальною площею 4,9157 га, що розташовані в кварталі 23 Козинського лісництва (виділи 28-31) та кварталі 29 (виділи 12,14,21), що підтверджується листами Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29.06.2017 № 10-10-0.222-10961/2-17, ВО «Укрдержліспроект» від 29.06.2017 № 348, ДП «Київське лісове господарство» від 29.06.2017 № 02-518.

Статтею 21 Земельного кодексу України передбачено наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Так, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Отже,розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 02.11.2007 № № 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 прийнято усупереч ст. 19 Конституції України, ст. ст. 20, 55, 56, 84, 149 ЗК України.

Крім того, надання спірних земельних ділянок у приватну власність для сільськогосподарських потреб відбулась з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку, що Київська обласна державна адміністрація при наданні у власність ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_8 для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок лісогосподарського призначення площею 4,9157 га в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області вийшла за межі своїх повноважень, а отже її розпорядження від 02.11.2007 № № 1168, 1174, 1178, 1180, 1202 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність», якими вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво, квартал 23 виділи 28-31 та квартал 29 виділи 12, 14, 21) є незаконним.

Таким чином, позовні вимоги загалом ґрунтуються на законі, обставини, покладені в основу позову знайшли обєктивне підтвердження під час судового розгляду, дослідженими судом доказами підвтерджуєтсья незаконність вибуття спірних земельних ділянок із власності держави та незаконність набуття права власності на них відповідачем, тому позовні вимоги по їх суті доведені належними і допустимими доказами.

При цьому заперечення відповідача суд вважає непереконливими і недоведеними в частині доводів щодо законності набуття права власності відповідачем та третіми особами земельних ділянок за рахунок земель лісового фонду, оскільки протилежне доводиться поданими прокурором належними і допустимими доказами, а поданими відповідачем доказами доводи позову не спростовані.

Однак, під час судового розгляду справи представник відповідачів подав заяви про застосування строків позовної давності.

Суд дійшов висновку про необхідність застосування строку позовної давності з таких підстав.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України).

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та статтею 56 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень передбачних ст. 185 цього Кодексу.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 57 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

В постанові Верховного суду України від 01.07.2015 року сказано, що: прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду.

Відповідно п. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного суду.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

В Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року по справі 6-152цс14 говориться про те, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли державний орган, дізнався про порушення свого права, а не з моменту проведення прокуратурою перевірки. Посилання прокурора в заяві про те, що трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним вищевказаних рішень органу місцевого самоврядування пропущено з поважних причин, оскільки Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства і ДП «Київське лісове господарство» на захист порушених прав держави до суду не зверталось, у прокурора виникло право на звернення до суду у звязку з бездіяльністю цих органів, оскільки у вказаних правовідносинах строк позовної давності починається, коли державний орган дізнався про порушення свого права, тобто з моменту, коли спірна земельна ділянка вибула з державної власності, тобто із моменту видачі Державних актів відповідачу 03 листопада 2010 року. Строк позовної давності за цими вимогами сплив у 2013 році.

Відповідно до частини третьої, четвертої ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюється положенння ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалась або могла довідатись про порушення прав і законних інтерсів.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 р. у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації, п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.51).

Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно повязані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак - ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

Так, згідно зі ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (в редакції, що діяла на час прийняття оспорюваного рішення), державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Моніторинг родючості ґрунтів земель сільськогосподарського призначення та агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення проводить центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодекос випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Враховуючи, що прокуром при зверненні до суду із позовною заявою пропущено строк позовної давності, а представник відповідача по справі просить застосувати цей строк, суд вважає, що в позові слід відмовити в звязку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 19, 121 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 20-23, 52, 55, 84, 116, 118, 121, 122, 125, 126, 149, 152, 155, 198 Земельного кодексу України, ст.ст. 16, 31, 203, 204, 215, 216, 251-253, 258, 261, 264, 267, 387, 388, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 27, 31, 57 Лісового кодексу України, ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Київської обласної державної адміністрації ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, державне підприємство «Київське лісове господарство» про визнання незаконними та скасування розпоряджень, витребування земельних ділянок, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко