Справа № 521/693/17
Провадження № 2/521/233/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання Кіліян О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію матеріальних затрат, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про компенсацію матеріальних затрат, та просить суд стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 2265,91 грн. та сплачений судовий збір.
Свої вимоги мотивує тим, що в березні 2008 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_5, складення спільної сумісної власності між нею та ОСОБА_5 відносно квартири АДРЕСА_1, визначенні ступеню її участі під час складення спільної сумісної власності з ОСОБА_5, встановивши, що їх частки є рівними, визнанні за нею права власності на ? частину вищезазначеної квартири, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.
19.10.2008р. ОСОБА_3, яка є матірю ОСОБА_6, та є власником ? частини вищезазначеної квартири, померла. Відповідно до Заповіту від 01.08.2008р., ОСОБА_3 все своє майно на момент смерті і на яке вона має законне право заповіла ОСОБА_1 На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2015р. в задоволення позову ОСОБА_2 відмовлено, та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.04.2015р. вказане рішення залишено без змін. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2015р. знято арешт із спірної квартири. Однак позивач зміг отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 лише 13.11.2015р. В результаті дій ОСОБА_2, яка своїм позовом перешкоджала розпоряджатися даною власністю, йому було спричинену матеріальну шкоду під час оформлення права на спадкування, сума якої становить 2265,91 грн., яка полягає у сплаті під час здійснення операцій з руховим та нерухомим майном, Військового збору в розмірі 1,5 % від вартості майна, даний вид мита було запроваджено з 01.01.2015р. на постійній основі. Таким чином вважає, що як би не позовна заява ОСОБА_2, він би отримав свідоцтво про право на спадкування за заповітом ще в 2008 році, без сплати Військового збору, який було запроваджено тільки в 2014 році. При чому як на підставу свого звернення до суду посилається на ст. 22 ЦК України.
Позивач в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялася за адресою згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.
Враховуючи, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає розгляд справи проводити в заочному порядку за наявними документами, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як вбачається з матеріалів справи, що дійсно ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси 21.03.2008р., що підтверджується копією позовної заяви та згідно уточнення до неї. (а.с. 5-7, 44-46)
Таким чином, суд зазначає, що ОСОБА_2 скористалася своїм законним правом на звернення до суду, у відповідності до ст. 16 ЦК України та права яке надано їй Конституцією України.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2015р. в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, за участю третіх осіб на стороні відповідачів ОСОБА_6, Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, про встановлення фактів проживання однією сімєю, створення сумісної власності, визначення ступеня участі в ній позивача та встановлення часток рівними, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на частину квартири відмовлено. (а.с. 9-13)

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.04.2015р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2015р. залишено без змін. (а.с. 14-23)

19.10.2008р. померла ОСОБА_3, яка заповіла все своє майно ОСОБА_1 (а.с. 8, 34)

Так відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2015р. скасовано арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 24)

13.11.2015р. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_3, яка померла 19.10.2008р., відповідно до якого він отримав 3/8 частки квартири АДРЕСА_1. (а.с. 34)

Відповідно до квитанції № 56877833 від 13.07.2016р. ОСОБА_1 було сплачено Військовий збір в розмірі 2243,48 грн. та комісію банку за приймання платежу в розмірі 22,43 грн., однак у звязку з чим було сплачено даний збір, з квитанції встановити не можливо. (а.с. 25, 26)

У статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У розумінні цієї статті збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Фактичною підставою для застосування відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, в діях ОСОБА_2 не виявлено протиправної поведінки, нею лише здійснювалися дії, які передбачені законодавством, для захисту свого порушеного на її думку права, а тому за даних обставин суд не може притягнути будь-кого до відповідальності лише за те, що вона скористалася своїм правом на судовий захист, який передбачено ст. 16 ЦК України та гарантується Конституцією України.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення з боку відповідача, у звязку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст. 55,67 Конституції України, ст.ст.16, 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-78, 258-259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію матеріальних затрат - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30-ти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строки, протягом якого розглядалася заява, не включаються до строків на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення 30 денного строку на апеляційне оскарження.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області протягом 30-ти днів з дня його проголощення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН