Справа №766/9144/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року, Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Хайдарової І.О.,

при секретарі Сікорській Я.А.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою,-

встановив:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою.

Через канцелярію суду надійшл заява позивача про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову, та до розгляду справи по суті накласти арешт та заборону відчуження рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_2, який зареєстрований по вул. 2-га Польова, буд. 2/11 у м. Херсоні.

В обгрунтування заяви позивач зазначив, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено дорговір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав грошову позику у розмірі 1450,00 доларів США що еквівалентно 38001,85 грн. Остаточна сума яку позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних, становить 46648,04 грн. Позивач вважає, що під час судового розгляду справи відповідачем можуть бути виконані дії як власника нерухомого/рухомого майна, по відчуженню реалізації, що в подальшому може зробити неможливим поновлення права позивача на свої права.

При вирішенні цього питання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом четвертим постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у розі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, а також, що наявні передбачені законом підстави для застосування заходів забезпечення позову, суд вважає можливим застосувати забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборону відчуження на все рухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 в межах ціни позову.

Щодо вимоги про та накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 уто заявником не надано доказів існування будь-якого нерухомого майна на яке потрібно накласти арешт, а тому суд приходить до висновку, що заява в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149 -153 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою - задовольнити частково.

Накласти арешт та заборону відчуження на все рухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: м. Херсон, вул. 2-га Польова, буд. 2/11) в межах ціни позову 46648,04 грн.

У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України, подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_5