Справа №592/4818/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Котенко О. А.
Номер провадження 22-ц/788/1103/18 Суддя-доповідач - Собина О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

у присутності :

позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника позивачів - адвоката ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 квітня 2018 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Котенко О.А. у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_9, про встановлення земельного сервітуту

та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про усунення перешкод прав власника,-

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

03 травня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 звернулися з до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 про встановлення земельного сервітуту на обмежене користування частиною земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_6, уздовж стіни житлового будинку по АДРЕСА_2 з метою обслуговування стіни житлового будинку по АДРЕСА_1.

20 червня 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про усунення перешкод прав власника у користуванні домоволодінням по АДРЕСА_2.

18 квітня 2018 року представник ОСОБА_3 та ОСОБА_8 - ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 придбав земельну ділянку по АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу 09.07.2008 року. ОСОБА_3 та ОСОБА_8 придбали у власність земельну ділянку та будинок зі спорудами та огорожею по АДРЕСА_1 за договорами купівлі-продажу 14.04.2010 року. Жодних будівельних робіт з побудови або ремонту, в тому числі стіни заднього фасаду будинку, карнизу будинку, водостоку, цегляної огорожі, відповідачі за зустрічним позовом не здійснювали. Житловий будинок зі спорудами ОСОБА_3 та ОСОБА_8 був придбаний в стані, в якому він існує на теперішній час, а тому не могли самим фактом його придбання порушити права ОСОБА_6, оскільки будинок був збудований попереднім власником, а саме матір'ю відповідача ОСОБА_9, з якою ОСОБА_6 і повинен був з'ясовувати стосунки на час придбання земельної ділянки в 2008 році. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.11.2006 року ОСОБА_9 зобов'язано у разі конфлікту з приводу встановлення меж користування з власником сусідньої земельної ділянки привести прибудову у відповідність з будівельними нормами. В подальшому будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_9 продала ОСОБА_3 та ОСОБА_8 Позивачам за первісним позовом з інформації, яка розміщена в мережі Інтернет стало відомо про намагання ОСОБА_6 та ОСОБА_9 продати належну ОСОБА_6 земельну ділянку та житловий будинок по АДРЕСА_2. Заявники вважають, що такими діями ОСОБА_6 може унеможливити ефективний захист порушених прав, за захистом яких ОСОБА_3 та ОСОБА_8 звернулися до суду та в подальшому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Тому просили суд вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони продажу або арешту житлового будинку АДРЕСА_2, оскільки в разі його продажу всі заявлені позивачами до ОСОБА_6 вимоги втратять сенс у зв'язку з набуттям права власності на спірне майно іншою особою при тому, що спір по суті залишиться не вирішеним.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 квітня 2018 року заборонено ОСОБА_6 продавати чи іншим способом відчужувати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Заборонено ОСОБА_6 продавати чи іншим способом відчужувати земельну ділянку площею 0,0706 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що встановлений судом вид забезпечення позову порушує його права як власника нерухомого майна та є не співмірним із заявленими позовними вимогами. Викладені причини та обґрунтування щодо забезпечення позову не можна вважати достатніми для їх задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку представника апелянта - адвоката ОСОБА_7, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивачів за первісним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також їх представника - адвоката ОСОБА_5, які заперечили проти доводів апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд керувався тим, що між сторонами є спір, отже, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2010 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 придбали у ОСОБА_9 житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,654 га, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.5-6).

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2010 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 придбали у ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0654 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є власником домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_2 та його земельна ділянка межує із земельною ділянкою належною на праві власності ОСОБА_8 та ОСОБА_3 Між сторонами виник спір про порядок користування межею земельних ділянок належних на праві власності сторонам у справі.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу будь-яким способом відчужувати будинок, представник позивачів -ОСОБА_5 не надав суду належних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначив, яким чином будуть порушені права та законні інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у випадку відчуження ОСОБА_6 належного йому нерухомого майна.

Крім того, забороняючи ОСОБА_6 відчужувати будинок АДРЕСА_2, суд таким чином фактично заборонив відповідачу користуватись майном, яке належить йому на праві приватної власності,чим порушив принцип непорушності права приватної власності закріплене Конституцію (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ст. 376 ЦПК України оскаржувана ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 квітня 2018 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, п.2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 квітня 2018 року у даній справі скасувати.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_5 про забезпечення позову, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 2 липня 2018 року.

Головуючий -

Судді :