АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м. Чернівці

справа № 715/2105/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Костюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5, про визнання договорів дарування удаваними правочинами, визнання майна спільною сумісною власністю, виключення майна із спадкового майна, визнання права власності на 1/2 частку із майна, що є спільною сумісною власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Цуркана В.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який помер 16 травня 2017 року.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Городище, 5 в с. Грушівка Глибоцького району Чернівецької області, а також земельну ділянку площею 0,1205 га, з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані в с. Грушівка Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, які належали померлому на підставі договору дарування від 29 березня 2005 року, укладеного між ним та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу ОСОБА_5

Зазначала, що окрім неї, спадкоємцями після смерті її чоловіка є: його мати ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4

Вказувала на те, що під час подружнього життя з ОСОБА_6, придбанням всього нерухомого майна займався чоловік, а тому вона в повній мірі не володіла детальною інформацією щодо оформлення права власності на вказане майно, і тільки після смерті чоловіка під час збирання документів для подачі нотаріусу заяви про відкриття спадкової справи, вперше побачила документи на право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та спірні земельні ділянки, при ознайомленні з якими дізналася, що між її покійним чоловіком ОСОБА_6 та ОСОБА_2 замість договорів купівлі продажу були укладені договори дарування вказаного майна.

За вказаних обставин нею пропущений строк позовної давності для захисту порушеного права з поважних причин.

Зазначає, що вона з 01 січня 2004 року працює у Волоківській амбулаторії на посаді лікаря-педіатра, а її покійний чоловік працював у Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації на посаді землевпорядника та практично всі спільно зароблені кошти вони вклали в купівлю вищевказаного майна. Крім того, частину коштів надали її батьки.

Посилаючись на ці обставини та з урахуванням зміненої позовної заяви, просила суд визнати:

договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 29 березня 2005 року, що розташований по вулиці Городище, 5 в с. Грушівка Глибоцького району Чернівецької області, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1472 удаваним, який приховує договір купівлі-продажу та застосувати до цього договору правила договору купівлі-продажу;

договір дарування земельних ділянок: площею - 0,1205 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства та площею - 0,2500 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані в с. Грушівка Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, які належали ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 29 березня 2005 року, укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1474 удаваним, який приховує договір купівлі-продажу та застосувати до цього договору правила договору купівлі-продажу;

визнати, що земельна ділянка площею 0,1205 га, з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, та земельна ділянка площею 0,2500 га, з цільовим призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані в с. Грушівка Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, а також житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 13,0 кв.м., відмічений в плані літ. «А», сарай відмічений в плані літ. «Б», сарай відмічений в плані літ. «В», вбиральня відмічена в плані літ. «Г», колодязь відмічений в плані - «І», огорожа відмічена в плані 1-2., який знаходиться за адресою: с. Грушівка по вулиці Городище, 5 Глибоцького району Чернівецької області є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6, який помер 16 травня 2017 року;

виключити із спадкового майна після смерті ОСОБА_6, який помер 16 травня 2017 року: 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: с. Грушівка по вулиці Городище, 5 Глибоцького району Чернівецької області;

визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею -0,1205 га, з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2500 га, з цільовим призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані в с. Грушівка Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, та 1/2 частку житлового будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: с. Грушівка по вулиці Городище, 5 Глибоцького району Чернівецької області.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує на те, що вона не була присутня під час укладення договорів дарування між її покійним чоловіком та ОСОБА_2, при цьому всі документи, в тому числі правовстановлюючі документи на спірне майно, знаходилися в чоловіка і в неї не було підстав їх перевіряти.

Про укладення її чоловіком саме договорів дарування їй стало відомо лише після реєстрації спадкової справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У справі встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який помер 16 травня 2017 року.

29 березня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого в с. Грушівка по вулиці Городище,5 Глибоцького району Чернівецької області (а.с.17).

Того ж дня між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,1205 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,2500, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.19).

Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Разом з тим за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

У справі встановлено, що при укладенні оспорюваних правочинів волевиявлення його учасників (як зовнішній прояв волі) не відповідало їх внутрішній волі, воно було спрямовано на оплатне, а не на безоплатне відчуження житлового будинку та земельних ділянок.

Зокрема, про оплатне відчуження спірного майна підтверджено в суді першої інстанції ОСОБА_2, який за спірними договорами виступав «Дарувальником» те, що він отримав від ОСОБА_6 за передане йому в дар майно кошти приблизно у розмірі 7000 доларів США.

На відміну від договору купівлі-продажу, договір дарування є безоплатним, а тому суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що укладені договори дарування спірного майна є удаваними правочинами. При цьому, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачкою пропущено строк позовної давності.

Відповідачкою ОСОБА_4 28 листопада 2017 року було заявлено про застосування строку позовної давності (а.с.40).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов'язку знати про стан своїх майнових прав, суд дійшов правильного висновку про пропуск строку позовної давності і відсутність поважних причин для поновлення цього строку, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Колегія суддів також звертає увагу, що позивач в своїй першій позовній заяві зазначала, що нею з покійним чоловіком було прийнято рішення укласти договори дарування замість договорів купівлі-продажу з метою економїї коштів. Отже, позивач підтвердила ту обставину, що про укладення саме договорів дарування, а не договорів купівлі-продажу їй було відомо на час їх укладення.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, висновків суду вони не спростовують.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 червня 2018 року.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9