АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/448/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Кашпур В.М.

представник відповідача ОСОБА_3 (ОСОБА_4.)

представник третьої особи ОСОБА_5 (ОСОБА_6.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду міста Києва Піхур О.В.

у цивільній справі № 761/33877/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її бабуся ОСОБА_10, яка 20.03.2003 року склала заповіт,відповідно до якого все майно заповіла їй. Однак, після смерті бабусі позивач пропустила строк для звернення із заявою про прийняття спадщини. За законом право на спадщину мав чоловік померлої ( дід позивача) ОСОБА_11 та її син (батькопозивача) - ОСОБА_12 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року) і право на частку в спадщині якого перейшло до його сина ОСОБА_13 ( змінив прізвище на «ОСОБА_21»). ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі не звертався, відтак ОСОБА_14 отримав право на спадщину на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. Однак, за життя не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї дружини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_14 помер, однак за життя ним було 20.03.2003 року складено заповіт відповідно до якого все своє майно він заповів їй (ОСОБА_1). Після смерті спадкодавця вона звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняттяспадщини, але не змогла отримати документи. Оскільки 25.11.2008 року ОСОБА_9, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13, було подано позовну заяву до неї про визнання заповіту недійсним, який ухвалою від 30.03.2011 року було залишено без розгляду у зв'язку з другою неявкою позивача у судове засідання, після чого у позивача відновилося право на отримання спадщини. У той же час їй стало відомо, що спірна квартира була неодноразово відчужена на користь третіх осіб.

03.10.2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва з урахуванням ухвали від 13.10.2013 року про виправлення описок та додаткового рішення від 21.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2014 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24.02.2009 року, укладений від імені ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та від імені ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, представником ОСОБА_7 з покупцем ОСОБА_8, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Отрок НаталієюВолодимирівною та зареєстрований в реєстрі за №317.

У той же час їй було відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2009 року, укладенимміж продавцем ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Олексюком Г.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1211. Як і в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_17, ОСОБА_7 про визнання права власності.

Ухвалення судом зазначеного вище рішення, на думку позивача надало їй право на витребування майна із чужого незаконного володіння, тому просила суд задовольнити в повному обсязі заявлені позовні вимоги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року позов задоволено. Витребувано з у власність ОСОБА_1 із незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,2 кв.м., жилою площею 30,10 кв.м. Проведено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу де ставилось питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 388, 216, 264 ЦК України. Також наголошувала на тому, що ОСОБА_1 не є власником квартири та спадкоємцем, який прийняв спадщину у вигляді всієї квартири від спадкодавців.

Матеріали справи вказують на те, що позивач після смерті ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_2 рік ) на протязі шести місяців не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У подальшому рішенням Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строків для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10 таким чином, позивач вважається такою, що не прийняла спадщину.

Звертала увагу, що судом не надано оцінки тому, що місцем смерті спадкодавця ОСОБА_14 є смт. Кодра, Макарівського району, Київської області.

Судом безпідставно не взято до уваги те, що відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України брат позивача ОСОБА_14 (ОСОБА_6 вважається таким, що прийняв спадщину.

Крім того, відповідач наголошувала на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності оскільки, вона дізналася про порушення свого права 06.10.2010 року. Даний факт викладено у мотивувальній частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2013 року у справі № 2610/25782/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Перша Київська державна нотаріальна контора, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 24.02.2009 (укладеного між ОСОБА_7 від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_14 та ОСОБА_8О.) та від 20.05.2009 (укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4.). Посилання позивача на переривання перебігу позовної давності у зв'язку з поданням позову ( справа № 2610/25782/2012) відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України є безпідставним. Судом не досліджувалась обставина пропуску позовної давності, так само як і поважність причин пропуску позовної давності.

Зазначаючи також, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, задовольняючи вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Відповідно до п. 8 ч.1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIIIвід 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 підтримали подану апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та третя особа: ОСОБА_9 неодноразово повідомлялися про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст.. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача виходив з їх доведеності в судовому засіданні, вказуючи що відповідачами не надано жодних належних та допустимих доказів у підтвердження заперечення позовних вимог. А оскільки між позивачем та нинішнім володільцем спірної квартири ОСОБА_4 існують речово-правові відносини щодо права на спірну квартиру, то відповідним способом захисту цим правовідносинам є: витребування майна (ст.ст. 387, 388 ЦПК України). У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема витребування майна від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Проте погодитись з такими висновками не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, квартира АДРЕСА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.10.1993 року, виданого Фондом комунального майна Радянського району м. Києва, належала на праві власності ОСОБА_14 та ОСОБА_10 ( дід та баба позивача) в рівних долях. За свого життя, 20 березня 2003 року вони склали заповіти згідно яких все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все, що буде ним належати на день смерті і на що законом вони матимуть право вони заповіли ОСОБА_1, своїй онуці.

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Позивач, як спадкоємець за заповітом з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця звернулася до нотаріальної контори з пропуском строку визначеного законодавством і рішенням Шевченківського районного суду міста Києва їй було відмовлено у поновленні строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10

ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Позивач як спадкоємець за заповітом вчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Однак, у визначений законодавством строк свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом не отримала враховуючи те, що ОСОБА_9 ( дружина батька позивача) діючи в інтересах неповнолітнього сина в межах шестимісячного строку також подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_14, як і позовну заяву до суду про визнання заповіту недійсним, зазначивши в якості відповідача ОСОБА_1 ( позивача) і який 30.03.2011 року було залишено без розгляду.

24.02.2009 року. ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_14 та ОСОБА_10 на підставі довіреностей від 17.10.2006 року та від 20.10.2006 року посвідчених нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. за реєстровими номерами 5-3209 та 5-3415, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4.

На спростування цих обставин, ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину і згідно постанови від 29.12.2011 року було порушено кримінальну справу №10-29234 по факту вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України і ОСОБА_1 визнана потерпілою, розпочато досудове розслідування.

Також рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2013 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2014 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24.02.2009 року, укладений від імені ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та від імені ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, представником ОСОБА_7 з покупцем ОСОБА_8, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Отрок НаталієюВолодимирівною та зареєстрований в реєстрі за №317.

Відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2009 року, укладений між продавцем ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Олексюком Г.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1211

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_7 про визнання права власності відмовлено.

Позивач звертаючись з позовом вказувала на те, що за зазначених вище обставин вона вправі подати віндикаційний позов про витребування майна із чужого незаконного володіння, зокрема від добросовісного набувача з підстав передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Суд першої інстанції задовольняючи позов даючи оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності, виходив з обставин встановлених рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03.10.2013 року, факту того, що померлими ОСОБА_14, ОСОБА_10 було складено заповіти, на користь позивача. Зазначаючи при цьому, що оскільки ОСОБА_6 який на час розгляду справи вже є повнолітнім, не звертався до суду із самостійними вимогами про витребування із чужого незаконного володіння ? частини квартири в порядку спадкування, то таким чином втратив інтерес до спадкового майна, що вказує на те, що позивач є єдиним власником квартири.

У той же час колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було взято до уваги, що згідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На час ухвалення судового рішення, позивачем не було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що їй на праві власності належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_5.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 26.08.2016 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровано за ОСОБА_4.

На час розгляду справи у провадженні Першої київської державної нотаріальної контори знаходяться спадкові справі: № 788/2008 до майна померлого ОСОБА_14 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_4) та спадкова справа № 760/2011 до майна померлої ОСОБА_10 ( померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року), копії яких були витребувані апеляційним судом та приєднані до матеріалів справи ( т. 3 а.с. 1 - 155).

Згідно до яких вбачається, що 19 червня 2008 року ОСОБА_1 подала до Першої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_14 за заповітом ( т. 3 а.с. 6).

01 липня 2008 року до Першої київської державної нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_9, яка діяла в інтересах малолітнього сина ОСОБА_19, про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_14 ( т. 3 а.с. 22).

14 липня 2011 року до Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_20 та видачі свідоцтва про право на спадщину ( т. 3 а.с. 118).

14 липня 2011 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори було надано відповідь про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_20 на ? частину квартири АДРЕСА_7, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 та пропуску 6 - місячного строку для прийняття спадщини ( т. 3 а.с. 135).

В рамках відкритих спадкових справ ОСОБА_1 отримано 08.09.2011 року лише свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом - вклади з відповідними відсотками та компенсаціями на підставі заповіту, як спадкоємцем майна зазначеного в заповіті ОСОБА_11 ( т. 3 а.с. 89).

Свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом відносно квартири АДРЕСА_7 на час ухвалення оскаржуваного рішення Першою Київськоюдержавною нотаріальноюконторою на ім'я ОСОБА_1 не видавалося.

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що позивач довела в судовому засіданні своє право власності на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_20 квартири АДРЕСА_7,є таким, що виходить за межі розгляду даної справи з урахуванням того, що позивач звертаючись до суду ставила питання про витребування майна з чужого незаконного володіння та його передачу з підстав визначених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Позовні вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно ОСОБА_1 в даному позові не заявлені.

Згідно частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Захист порушених прав власника майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача (добросовісного набувача) цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Відповідно до загального правила, встановленого статтею 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

За відсутності на час ухвалення оскаржуваного судового рішення належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 заявлені нею вимоги про витребування майна (квартири за адресою: АДРЕСА_5 ) із чужого незаконного володіння є передчасними.

Колегія суддів вважає також помилковими висновки суду в частині того, що ОСОБА_21 слід вважати таким що втратив інтерес до спадкового майна виходячи з того, що ставши повнолітнім не звертається до суду з самостійними вимогами про витребування із чужого незаконного володіння ? частини квартири.

По перше, зазначене вище свідчить про те, що позивач сама визнає обставини того, що їй в порядку спадкування не може належати вся квартира. Так як їй не було продовжено строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_10

По друге, згідно матеріалів спадкової справи вбачається, що 01 липня 2008 року до Першої київської державної нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_9, яка діяла в інтересах малолітнього сина ОСОБА_19, про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_14.

Зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених ч. 1 ст. 1297 ЦК України ( обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно), ч. 1 ст. 1299 ЦК України ( державна реєстрація права на спадщину) саме по собі не позбавляє спадкоємця права на спадщину - Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2007 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК України про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з зазначених вище підстав.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 7579 гривень сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q?ід;Про судоустрій і статус суддів&q?лу;, ч. 6 ст. 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення, за яким: ОСОБА_1 відмовити у задоволені заявлених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 7579,00гривень сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: