Номер провадження: 22-ц/785/687/18
Номер справи місцевого суду: 493/1798/16-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

відповідача ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області в особі представника ОСОБА_3,

від позивача ОСОБА_4 не зявились,

переглянувши цивільну справу №493/1798/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (до зміни назви Котовської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області) про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (до зміни назви Котовської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області) на рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 вересня 2017 року у складі судді Мясківської І.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4, звернувшись 28 листопада 2016 року до суду з вищеназваним позовом, просив на підставі статті 56 Конституції України, статті 1167 ЦК України стягнути на його користь з Котовської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн., інфляційні втрати в сумі 1111,33 грн., судові витрати в сумі 950,50 грн. (т.1 а.с.1-8).

Ухвалою судді Балтського районного суду Одеської області від 1 грудня 2016 року відкрито провадження в справі (т.1 а.с.74)

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 17 січня 2017 року провадження у справі закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 205 ЦПК України (набрала законної сили ухвала суду про закриття провадження у адміністративній справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав) (т.1 а.с.97-98).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2017 року ухвалу про закриття провадження у справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.135-137).

Відповідач ОСОБА_2 обєднана державна податкова інспекція ГУ ДФС в Одеській області (до зміни назви Котовська обєднана державна податкова інспекція ГУ ДФС в Одеській області) позов не визнав (т.1 а.с.154-156).

В ході розгляду справи ОСОБА_4 вимоги про стягнення інфляційних втрат не підтримав.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 18 вересня 2017 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн., судові витрати в сумі 1501,70 грн. (т.2 а.с.14-17).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Одеській області (до зміни назви Котовська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Одеській області) просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у недоведеності неправомірних дій службових осіб, що порушують порядок, умови та здійснення ними державно-владних функцій чи виходять за межі наданих повноважень; у недоведеності незаконності рішень, тобто прийняття рішень, які прямо заборонені законом чи вчинені без відповідних повноважень, з їх перевищенням чи зловживанням ними, у не наданні доказів на підтвердження факту наявності моральної шкоди, у безпідставності віднесення до судових витрат у даній справі витрат, понесених у інших справах тощо.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, викладено заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

У відзиві (запереченні) на апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечив щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті заявлених вимог з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, пославшись на те, що незаконність прийнятого відповідачем рішення щодо визначення суми податкового зобовязання на задекларований у 2007 році дохід від продажу простих іменних акцій підтверджена рішеннями різних судових інстанцій, відповідно до яких податковій інспекції відмовлено у стягненні з ОСОБА_4 податкової заборгованості, дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування положень статей 1166, 1167, 1174 ЦК України для відшкодування моральної шкоди, завданої тривалістю захисту у судових інстанціях порушених прав неправомірністю прийнятого відповідачем рішення про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу, завданої душевними стражданнями від розміщення податкового повідомлення на дошці податкових повідомлень, що в цілому призвело до погіршення стану здоровя.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди та заявлених витрат, оскільки обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, не встановлено, норми матеріального права в силу неправильного тлумачення застосовано не правильно, норми процесуального права щодо належності відповідачів, розподілу судових витрат порушено, що згідно п.п.2,4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Договору купівлі-продажу акцій від 18 липня 2007 року фізична особа ОСОБА_4 продав юридичній особі ТОВ «Інвестиційна компанія ОСОБА_5» 1381 шт. простих іменних акцій відкритого акціонерного товариства «Балтський молочноконсервний комбінат дитячих продуктів», належних ОСОБА_4 на праві власності згідно сертифікату іменних акцій серія А №000174 за 20715,00 грн. (т.1 а.с.9).

На підставі обробленої інформації щодо громадян, які одержали інвестиційні доходи, з яких не утримано податок з доходів фізичних осіб (за даними форми №ІДФ за 2007 рік), відділом оподаткування фізичних осіб до Балтської МДПІ було запрошено ОСОБА_4 для декларування доходів отриманих від продажу акцій ВАТ «Балтський молочноконсервний комбінат дитячих продуктів», який 27 березня 2008 року подав декларацію про доходи за 2007 рік, в якій задекларував отриману від продажу акцій суму доходу в розмірі 20715,00 грн., надав пояснення та копії документів щодо отримання акцій (т.1 а.с.13).

Відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 21 грудня 2000 року №2181-Ш (зі змінами та доповненнями) (далі Закон №2181-Ш) контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання платника податків у разі якщо, згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обовязкового платежу), є контролюючий орган. Пунктом 6.1 статті 6 Закону №2181-Ш передбачено, що у разі коли сума податкового зобовязання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якого був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобовязань, сума податку чи збору (обовязкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження, нарахованого податкового зобовязання (штрафних санкцій за їх наявності). Відповідно до підпункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону №2181-Ш узгоджена сума податкового зобовязання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

ОСОБА_4 суму податкового зобовязання з доходів фізичних осіб визначено рівною 3107,25 грн. (15% від суми отриманого доходу) та виставлено податкове повідомлення форми «Ф» №/0 від 25 червня 2008 року (т.1 а.с.14, 15, 16).

Відповідно до підпунктів 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону №2181 Балтською МДПІ виставлялись ОСОБА_4 податкова вимога від 28 листопада 2008 року №1/9/282, податкова вимога від 10 лютого 2009 року №2/16/145 з сумою податкового зобовязання. На підставі підпунктів 7.2.1 пункту 7.2 Закону №2181 начальником Балтської МДПІ з метою погашення податкового боргу прийнято рішення від 17 березня 2009 року №2/24-00/НОМЕР_1 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення податкового боргу (т.1 а.с.17, 18-19).

Відповідно до підпунктів 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону №2181 активи платника податків можуть бути примусово стягнуті в рахунок погашення його податкових зобовязань виключно за рішення суду.

28 листопада 2009 року за №5250/9/10-025 Балтською МДПІ Одеської області до Одеського окружного адміністративного суду було подано адміністративний позов про стягнення з ОСОБА_4 податкової заборгованості в сумі 3107,25 грн. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року в справі №2а-10218/09/1570, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2011 року, адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість по податку з доходів фізичних осіб в сумі 3033,00 грн. (т.1 а.с.20-21).

Постановою ВП №28936658 від 28 вересня 2011 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Балтського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-10218/09/1570, виданого 14 вересня 2011 року Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави податкової заборгованості по податку з доходів фізичних осіб в сумі 3033,00 грн. (т.1 а.с.23).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2011 року в справі №2а-10218/09/1570 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відстрочку виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року про стягнення 3033,00 грн. (т.1 а.с.25).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 5 липня 2012 року (провадження №К/9991/44936/11) постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2011 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд з підстав неповноти встановлення обставин отримання прибутку від продажу акцій (т.1 а.с.29-30).

Постановою ВП №28936658 від 9 серпня 2012 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Балтського районного управління юстиції закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-10218/09/1570, виданого 14 вересня 2011 року Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави податкової заборгованості по податку з доходів фізичних осіб в сумі 3033,00 грн. (підстава: скасування ухвалою Вищого адміністративного суду України від 5 липня 2012 року постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року) (т.1 а.с.31).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2012 року в справі №2а-10218/09/1570, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року, відмовлено в задоволенні адміністративного позову Балтської обєднаної державної податкової інспекції про стягнення з ОСОБА_4 податкової заборгованості. Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі №2а-10218/09/1570 за касаційною скаргою Балтської міжрайонної державної податкової інспекції (т.1 а.с.32).

Виконання виконавчого листа №2а-10218/09/1570, виданого 14 вересня 2011 року Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_4 3033,00 грн. проводилось шляхом утримання з пенсії у розмірі 20%, за період з 2 лютого 2012 року по 31 серпня 2012 року з пенсії ОСОБА_4 стягнуто 2120,72 грн., з них на розрахунковий рахунок податкової перераховано суму боргу в розмірі 1624,91 грн. (т.1 а.с.28).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року в справі №2а-10218/09/1570, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2014 року, задоволено заяву ОСОБА_4 та допущено поворот виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року у вказаній справі, стягнуто з Балтської обєднаної державної податкової інспекції на користь ОСОБА_4 стягнуті за скасованим судовим рішенням грошові кошти в сумі 1624,91 грн., стягнуто з відділу державної виконавчої служби Балтського РУЮ Одеської області на користь ОСОБА_4 стягнуті за виконавчим провадженням кошти в сумі 495,79 грн. (а.с.35-36).

Грошові кошти в сумі 1624,91 грн. та 495,79 грн. в порядку повороту виконання судового рішення ОСОБА_4 отримано (т.1 а.с.40, 41).

В ході апеляційного перегляду справи нові докази не надано.

ОСОБА_4 заявлено вимоги до податкової інспекції про відшкодування шкоди на підставі статті 56 Конституції України та статті 1167 ЦК України.

За змістом вимог ОСОБА_4 ним заявлено вимоги про відповідальність за шкоду, завдану актами влади.

Відповідно до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Цивільний кодекс України врегулював питання відшкодування шкоди, завданої актами влади у трьох статтях глави 82; це статті 1173 ЦК «відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування», стаття 1174 ЦК «відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування», стаття 1175 ЦК «відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності».

Правовідносини позадоговірної відповідальності, врегульовані статтями 1173, 1174 ЦК України, передбачають спеціальні підстави відповідальності, що відображають характер протиправних дій і конкретизацію субєкта, що їх безпосередньо вчиняє. До них належать: 1)заподіяння шкоди незаконними діями в галузі адміністративного управління; 2)заподіяння шкоди діями службової особи.

Відповідно до статей 1173, 1174, 1175 ЦК України шкода, заподіяна органами державної влади, органами місцевого самоврядування, посадовими або службовими особами зазначених органів відшкодовується державою, органами місцевого самоврядування; від імені держави, органів місцевого самоврядування, як правило, виступають відповідні фінансові органи, зокрема, державне казначейство. Певними особливостями характеризується така загальна умова відповідальності, як протиправність актів влади; статті 1173, 1174, 1175 ЦК України говорять про «незаконні» рішення, дію чи бездіяльність органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб, а також про прийняття вищезазначеними органами «незаконного» нормативно-правового акта, який було скасовано. Незаконними є діяння або нормативно-правові акти, які суперечать не тільки законом, а й іншим правовим актам. Такі діяння можуть мати різноманітні види та форми, ними можуть бути різні накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи, які підлягають обовязковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані. Переліку незаконних діянь, які можуть породжувати передбачені статтями 1173, 1174, 1175 ЦК деліктні зобовязання, законодавство України не містить, отже, ними можуть бути будь-які дії, акти тощо, але за умови, що вони прийняті при здійсненні вищезазначеними органами, їх посадовими або службовими особами своїх повноважень.

За змістом вимог ОСОБА_4 ним заявлено вимоги про відповідальність за шкоду, завдану актами влади, вимоги про відшкодування шкоди ОСОБА_4 заявлено до податкової інспекції з посиланням на статтю 56 Конституцію України та статтю 1167 ЦК України.

Стаття 1167 ЦК України (відшкодування моральної шкоди), рівно як і статті 1166 ЦК України (відшкодування майнової шкоди) є загальними. В даному ж випадку, виходячи зі змісту заявлених вимог про відповідальність за шкоду, завдану актами влади, ОСОБА_4 мав послатися на спеціальні підстави відповідальності, тобто чи на статтю 1173 ЦК України чи на статтю 1174 ЦК України в залежності від того, як він вважав, чи шкоди завдано незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади (стаття 1173 ЦК), чи шкоди завдано незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади (ст.1174 ЦК).

Відповідно до положень статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до положень статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

ОСОБА_4 заявив вимоги до податкової інспекції, яка є органом влади, з обгрунтування заявлених вимог неможливо визначити з тим, чи повязує ОСОБА_4 завдання шкоди з незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю податкової інспекції як органу державної влади, чи повязує завдання шкоди з незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю конкретної посадової або службової особи податкової інспекції. Дане має суттєве значення, оскільки різними є предмети доказування.

Суд першої інстанції у рішенні послався на статтю 1174 ЦК України, тобто на завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади. ОСОБА_4 рішення суду не оскаржив, відтак, слід виходити з того, що ОСОБА_4 завдання шкоди повязує саме з незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю посадової або службової особи Балтської МДПІ Одеської області.

У розумінні, статті 1174 ЦК України як норми матеріального права службовими особами є особи, які постійно чи тимчасово здійснюють функції представників влади, а також обіймають постійно чи тимчасово на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обовязків, або виконують такі обовязки за спеціальними повноваженнями. Посадовими особами є особи, визначені Законом України «Про державну службу». Дії цих осіб є обовязковими для виконання, і в необхідних випадках вони можуть бути забезпечені примусовими заходами. Для настання відповідальності дії цих осіб при виконанні службових обовязків повинні бути незаконними, тобто йдеться про порушення порядку та умов здійснення державно-владних, організаційно-розпорядчих, консультативно-дорадчих та інших функцій, які покладені на посадових та службових осіб; незаконність заподіяння шкоди має бути визнана уповноваженим на те органом: судовим чи адміністративним, тобто незаконність не презюмується. За наявності підстав для відшкодування відповідно до статті 1174 ЦК України шкоди, громадянин має право звернутися до суду з позовом до установи, службова особа якої заподіяла шкоду; суд розглянувши справу, дає правову оцінку діям особи, визнає їх незаконними на підставі коментованої статті; при цьому субєктом відповідальності є держава або орган місцевого самоврядування.

За змістом позовних вимог ОСОБА_4 не можливо встановити рішеннями, діями, бездіяльністю якої конкретно посадової чи службової особи Балтської МДПІ Одеської області завдано шкоди, рівно як і не можливо встановити які ж саме рішення, дії, бездіяльність цієї конкретної посадової чи службової особи Балтської МДПІ є незаконними, тобто здійснені з порушенням порядку та умов здійснення державно-владних, організаційно-розпорядчих, консультативно-дорадчих та інших функцій, які покладені на цю конкретну посадову та службову особу. Саме по собі звернення податкової інспекції до суду з вимогами про стягнення нарахованої органом податкової заборгованості, відмова у задоволенні таких вимог не є безмовною підставою для застосування положень про відповідальність за шкоду, завдану актами влади.

Правовідносини позадоговірної відповідальності, врегульовані статтями 1173, 1174 ЦК України, передбачають спеціальні підстави відповідальності, що відображають характер протиправних дій і конкретизацію субєкта, що їх безпосередньо вчиняє; шкода, заподіяна органами державної влади, посадовими або службовими особами зазначених органів відшкодовується державою; від імені держави виступає державне казначейство.

ОСОБА_4 не залучено до участі в справі відповідне державне казначейство, що би мало виступати від імені держави, яка у разі доведеності вимог про відшкодування шкоди, завданої актами влади, відшкодовувала би завдану шкоду.

Таким чином, ОСОБА_4 не визначився з колом належних відповідачів у справі, дане не підлягає усуненню в апеляційному суді, оскільки визначені статтею 367 ЦПК України межі розгляду справи апеляційним судом на стадії апеляційного перегляду справи не дозволяють прийняття та розгляд позовних вимог та підстав позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Правові підстави для задоволення вимог, які заявлено у даній справі, відсутні.

Крім того, слід звернути увагу на те, що в порядку статті 141 ЦПК України між сторонами проводиться розподіл судових витрат, повязаних з розглядом справи, що розглядається, а не витрат, що мали місце під час розгляду інших справ.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2018 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_6