Справа № 182/7872/15-ц
Провадження № 2/0182/422/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Рибакової В.В.

при секретарі Затуливітер Н.В.

за участю відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 04.11.2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом (1-4). 20.03.2018 року позивач подала доповнення до позовної заяви (а.с.135-138).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.03.2018 року (а.с.133), виключено ОСОБА_4 з кола третіх осіб за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.03.2018 року (а.с.173), залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на наступні обставини.

Її дошлюбне прізвище - ОСОБА_5. 03.08.1984 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на «Алфьорова». Ії батьки, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.03.1983 року.

Під час спільного проживання батьки за спільні кошти та частину її коштів придбали: 42/147 частини домоволодіння, що знаходиться по вул. Гетьмана Сагайдачного, № 1 в м. Нікополі, на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2001 року, посвідченого у Першій ОСОБА_7 державній нотаріальній конторі; 11/48 частин домоволодіння по вул. Файнштейна, 28-а в м. Нікополі, на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.1997 р.; 19/50 частин домоволодіння № 20/7 по вул. Калініна/Лазаретній в м. Запоріжжя на підставі договору купівлі-продажу від 03.01.1996 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8

Усі вказані обєкти нерухомості були зареєстровані на імя її матері - ОСОБА_1. Батько, як один з подружжя, має право на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя.

24.04.2007 року шлюб між батьками було розірвано, батько отримав свідоцтво про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу оригінали всіх правовстановлюючих документів залишилися у ОСОБА_1 06.05.2009 року її батько помер, заповіту не залишив. Вона, як єдина спадкоємиця першої черги за законом, звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак нотаріус листом від 16.04.2010 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як нею не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно.

У звязку з чим вона зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011 року її позов було задоволено частково, визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 19/100 частин домоволодіння з господарськими будовами по вул. Калініна 20/вул. Лазаретна 7 в м. Запоріжжі, в іншому відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2011 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом відносно 11/56 частин домоволодіння по вул. Файнштейна, 28-а в м.Нікополі та 1/2 частину домоволодіння по вул. Файнштейна, 28 в м. Нікополі скасовано, позов в зазначеній частині залишено без розгляду. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 42/294 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 змінено в частині обґрунтування відмови в задоволенні зазначених вимог.

Апеляційним судом на підставі матеріалів справи було встановлено, що її батьки розірвали шлюб у квітні 2007 року, а спірна частина домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі, придбана імя ОСОБА_6П у 2001 році, те що 42/147 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі особистою власністю ОСОБА_1 не визнано. Крім того, апеляційним судом було встановлено, щодо до складу домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі входить будинок Б-1 та будинок А-1, а також інші будівлі, частина яких знесена. Оригінал технічного паспорту на будинок Б-1 для огляду наданий не був, технічний паспорт на будинок А-1, що складений станом на червень 2009 року не містить даних щодо знесених будівель. Крім того, крім ОСОБА_9 та ОСОБА_1 співвласником домоволодіння є також сусід ОСОБА_4, який до участі у справі залучений не був, в той час як заявленими вимогами зачіпаються його права та інтереси, оскільки доля останнього в домоволодінні встановлена з урахуванням знесених будівель. Оскільки при розгляді справи в частині вимог про визнання права власності на 42/294 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 суд першої інстанції на взяв до уваги факт проведення відповідних переобладнань у домоволодінні, співвласника ОСОБА_4 до участі у справі не залучено, то апеляційний суд вважав, що саме з цих підстав, а не з підстав зазначених судом першої інстанції, слід відмовити у задоволенні позову в цій частині, змінивши рішення суду в частині обґрунтування відмови в задоволенні вказаних вимог, що не позбавляє ОСОБА_2 права на звернення до суду з відповідним позовом після усунення зазначених обставин.

Враховуючи викладене, вона звернулася до суду з даним позов. Вважає, що так як 42/147 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1 придбані у період шлюбу її батьків, то є спільною сумісною власністю її батьків.

Тому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 42/147 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1, набуте за час шлюбу; визнати за нею право власності на 42/294 частки спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2016 року (а.с.32), провадження по справі було відкрито у відповідності до ст.122 ЦПК України (в редакції, яка діяла на той час).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2016 року (а.с.34-35) задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову; накладено арешт на 42/294 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 1 по вулиці Гетьмана Сагайдачного в м. Нікополі Дніпропетровської області, що належать ОСОБА_1 (42/147 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 1 по вулиці Гетьмана Сагайдачного в м. Нікополь Дніпропетровської області зареєстровані за ОСОБА_1 на підставі дублікату договору купівлі-продажу, ВМР № 318590 рн. 1-430, 13.03.2010 року, Перша ОСОБА_7 державна нотаріальна контора).

29.02.2016 року до суду звернулася відповідач по первісному позову ОСОБА_1 з зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку (а.с.52-53).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.03.2016 року (а.с.65), прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - і обєднано їх в одне провадження за №182/7872/15 -ц.

В обґрунтування зустрічних вимог, ОСОБА_1 послалася на наступні обставини.

Вона з 1983 року перебувала з ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі. Вони мають дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка після одруження змінила прізвище на «Алфьорова». Їх сімя проживала у м. Запоріжжя. Спільне життя не склалось, в 1997 році вона переїхала до м. Нікополь, а чоловік залишився проживати в м. Запоріжжя, тобто вони фактично припинили сімейні відносини. Вона, 04.09.2001 року за власні кошти та кошти, які взяла борг у знайомих, на підставі договору купівлі-продажу придбала 42/147 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі, за власні кошти зробила там ремонт. У 2007 році шлюб з ОСОБА_6 був розірваний. У 2009 році ОСОБА_6 помер. За життя ОСОБА_6 на вказану нерухомість не претендував. Вона придбала 42/147 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі в 2001 році, в період, коли діяв Кодекс про шлюб та сімю. Згідно ст.28 цього Кодексу, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Так як спірне майно придбане у період окремого проживання подружжя, то позовні вимоги позивача вважає безпідставними. Просить визнати за нею право власності на 42/147 частини домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного,1 в м. Нікополі, та стягнути з відповідача по зустрічному позову понесені нею судові витрати.

У матеріалах справи наявні письмові заперечення ОСОБА_1 проти позову (а.с.92-93), в яких зазначає, що ОСОБА_2 вважається такою, що не прийняла спадщину, тому у її вимогах слід відмовити. Також, послалась на пропуск позивачем строку позовної давності. Вважає, що після постановлення апеляційним судом рішення у позивача був трирічний строк для звернення до суду, який нею пропущений без поважних причин.

15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій редакції.

Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд цивільної справи продовжено в порядку загального позовного провадження.

Позивач у судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка (а.с.174). Причини неявки суду не повідомила. У позовній заяві позивач просила розглянути справу без її участі (а.с.4). У заяві про усунення недоліків позовної заяви, позивач зазначила, що буде зявлятися у судові засідання (а.с.19). У прохальній частині доповнень до позовної заяви (а.с.138), позовні вимоги просила задовольнити.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутністю такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене, суд розглянув справу за відсутності позивача, яка про день, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, обставини, викладені в зустрічній позовній заяві та вимоги зустрічного позову підтримала. Суду пояснила, що в 2001 році вона взяла у борг без оформлення розписки грошові кошти та придбала для себе 42/147 частин домоволодіння по вул. Гетьмана Сагайдачного, 1 в м. Нікополі на підставі договору купівлі-продажу. Сімейні відносини з чоловіком фактично були припинені в 1997 році. Її чоловік проживав у м. Запоріжжя. Вона проживала в м. Нікополі. Шлюб розірвали в квітні 2007 року в органах ДРАЦС. Від шлюбу є дочка ОСОБА_2, син помер. Позивач ОСОБА_2 зареєструвала ОСОБА_6 на свою частину житла, щоб оформити на нього торгові документи. Проте він за цією адресою жодного дня не жив. До нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 не подавала, тому вважає, що позивач спадщину не прийняла. На поставлене судом питання щодо предмету позову, зазначила, що просить саме визнати за нею право власності на 42/147 частки будинку №1 по вул. Гетьмана Сагайдачного в м. Нікополі.

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи (а.с.174), надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, проти позовів не заперечує (а.с.175).

Вислухавши відповідача ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-1299/11, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З позовної заяви, доданих до неї документів, а також з оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 2-1299/11 вбачається, що ОСОБА_2 19.04.2010 року зверталась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, яким просила суд визнати за нею право власності на 42/294 частин домоволодіння по вул. Сагайдачного, 1 у м. Нікополі; 11/56 частин домоволодіння 28-а по вул. Файнштейна у м. Нікополі; 1/2 частину домоволодіння № 28 по вул. Файнштейна у м. Нікополі; 19/100 частин домоволодіння № 20/7 по вул. Калініна/Лазаретній у м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6.

Рішенням Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області від 11.07.2011 року (а.с.20-21, а.с.77-79 цивільної справи № 2-1299/11) позов ОСОБА_2 задоволено частково; визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 19/100 частин домоволодіння з господарськими будовами по вул. Калініна 20 /вул. Лазаретна 7 в м. Запоріжжі, в іншому відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_6, який помер 06.05.2009 року є батьком ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_6) ОСОБА_11. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.03.1983 року до 24.04.2007 року після чого їх шлюб було розірвано. Все це підтверджується доданими до матеріалів справи свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про розірвання шлюбу. Інших дітей у ОСОБА_6 немає і позивач є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_6 Вказаним рішенням встановлено майно, яке було придбано у шлюбі. Також зазначено, що 42/147 частин будинку по вул. Гетьмана Сагайдачного №1 у м. Нікополі придбаний ОСОБА_1 по договору купівлі-продажу від 04.09.2001 року не може бути визнано спільним майном подружжя, оскільки ОСОБА_1 придбала його за час окремого проживання з ОСОБА_6 у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. З 1997 року ОСОБА_1 проживала у м. Нікополі, а ОСОБА_6 у м. Запоріжжі. Суд прийшов до висновку, що оскільки 42/147 частин будинку по вул. Гетьмана Сагайдачного №1 у м. Нікополі не являються спільною власністю подружжя, то до спадкового майна будинок не належить.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2011 року (а.с.21-на звороті- 22-23, а.с.185-187 цивільної справи № 2-1299/11), Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2011року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом відносно 11/56 частин домоволодіння по вул. Файнштейна, 28-а в м. Нікополі та 1/2 частину домоволодіння по вул. Файнштейна, 28 в м. Нікополі скасовано, позов в зазначеній частині залишено без розгляду; рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2011року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 42/294 частини домоволодіння по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 змінено в частині обґрунтування відмови в задоволенні зазначених вимог; в іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішення набуло чинності 03.11.2011 року.

Вказаним рішенням встановлено, що батьки позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвали шлюб у квітні 2007 року. Спірна частина домоволодіння по вул. Сагайдачного, 1 в м. Нікополі придбана на ім'я ОСОБА_1 у 2001 році, тобто в період, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. У передбаченому законом порядку 42/147 частини будинку по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі особистою власністю ОСОБА_1 не визнано, з відповідним позовом до суду остання не зверталась. Проте вказані обставини суд не взяв до уваги, у зв'язку з чим прийшов до передчасного висновку, що 42/147 частини будинку по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі не є спільною власністю подружжя. До складу домоволодіння по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі входить будинок Б-1 та будинок А-1, а також інші будівлі, частина яких знесена, про що є відмітка КП «ОСОБА_7 МБТІ» на ксерокопії плану земельної ділянки станом на 27.05.2009 року. Ксерокопії матеріалів технічної документації на зазначене домоволодіння та правовстановлюючі документи містить різні дані щодо наявності знесених будівель та площ кімнат вказаних будинків. Оригінал технічного паспорту на будинок Б-1 для огляду в судовому засіданні апеляційної інстанції для з'ясування обставин щодо знесених будівель ОСОБА_2 не надала. Технічний паспорт на будинок А-1, що складений станом на червень 2009 року, досліджений в судовому засіданні апеляційної інстанції, не містить даних щодо знесених будівель. Крім ОСОБА_2 та ОСОБА_1 співвласником домоволодіння по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі є також ОСОБА_4, який до участі у справі залучений не був. В той час як заявленими вимогами зачіпаються його права та інтереси, оскільки, як вбачається із справи, доля останнього в домоволодінні встановлена з урахуванням знесених будівель. Оскільки при розгляді справи в частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 42/294 частини домоволодіння по вул. Сагайдачного, 1 в м. Нікополі в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 суд першої інстанції не взяв до уваги факт проведення відповідних переобладнань у домоволодінні, у тому числі факт знесення частини будівель, відносно яких відсутні дані про проведення їх у встановленому законом порядку, співвласника ОСОБА_4 до участі у справі не залучив, то колегія суддів вважає, що саме з цих підстав, а не підстав, зазначених судом, слід відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в частині вимог про визнання права власності на 42/294 частини домоволодіння по вул. Сагайдачного,1 в м. Нікополі в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, змінивши рішення суду в частині обґрунтування відмови в задоволенні вказаних вимог, що не позбавляє ОСОБА_2 права на звернення до суду з відповідним позовом після усунення зазначених обставин.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

04.09.2001 року ОСОБА_1 купила 42/147 частини домоволодіння, що знаходиться: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1, що підтверджується копією дублікату договору купівлі-продажу, ВМР №318590 р.н.1-430, виданого 13.03.2010 року Першою ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 замість втраченого (а.с.55). З дублікату договору купівлі-продажу вбачається, що 04.09.2001 року Першою ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою був посвідчений договір купівлі-продажу, який зареєстровано в реєстрі за № 1-1570. Як вбачається з ОСОБА_12 про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25925055 від 21.04.2010 року (а.с.56-на звороті), право приватної спільної часткової власності на 42/147 частин домоволодіння 1 по вул. Сагайдачного Гетьмана в м. Нікополі Дніпропетровської області було зареєстровано Комунальним підприємством «ОСОБА_7 міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 13.03.2010 за ОСОБА_1 21.04.2010 року.

У заяві про усунення недоліків, що надійшла до суду 08.12.2015 року (а.с.19) в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на докази, що наявні в матеріалах цивільної справи № 2-1299/11. Однак, зазначеним в заяві доказам, що містяться в матеріалах цивільної справи № 2-1299/11 апеляційним судом надано оцінку. Доказів, про відсутність яких зазначив апеляційний суд, позивачем суду в цій справі не представлено. Тому, відсутні підстави для надання при розгляді даної справи оцінки доказам наявним в матеріалах цивільної справи № 2-1299/11, яким вже оцінка надана апеляційною інстанцією.

Листом від 16.04.2010 року нотаріусом Другої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори ОСОБА_12 було відмовлено ОСОБА_2 в оформленні прав на майно спадкодавця ОСОБА_6, так як нею не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно.

З відповіді Другої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори від 23.03.2016 року (а.с.74-76) вбачається, що після смерті 06.05.2009 року ОСОБА_6, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43352731 від 23.03.2016 року за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

З відповіді Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 13.04.2016 року (а.с.82) вбачається, що після смерті 06.05.2009 року ОСОБА_6 в їх держнотконторі спадкова справа не заводилася, перевірка проводилась за алфавітними книгами спадкових справ в період з 2009 року по теперішній час, також надали Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) (а.с.83-85), згідно яких за вказаними параметрами запиту інформація відсутня.

Суд не бере до уваги посилання відповідача у запереченнях на позов на те, що ОСОБА_2 вважається такою, що не прийняла спадщину, так як у спадковому реєстрі відсутня інформація щодо прийняття спадщини позивачем. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 19/100 частин домоволодіння з господарськими будовами по вул. Калініна 20 /вул. Лазаретна 7 в м. Запоріжжі, в іншому відмовлено. В цій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011 року залишено без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2011 року. Тому відсутні підстави вважати ОСОБА_2 такою, що не прийняла спадщину.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №52153245 від 27.01.2016 року, № 118142007 від 23.03.2018 року, № 118142174 від 23.03.2018 року, 24/49 частин домоволодіння № 1 по вулиці Сагайдачного Гетьмана в м. Нікополь Дніпропетровської області зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.06.2015 року, виданого державним нотаріусом Другої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори ОСОБА_13, зареєстровано в реєстрі за № 3-733; 11/49 частин домоволодіння № 1 по вулиці Сагайдачного Гетьмана в м. Нікополь Дніпропетровської області зареєстровано за ОСОБА_14 на підставі договору купівлі-продажу, р.№1-1347, 22.05.1995 року, ОСОБА_7 державна нотаріальна контора; 42/147 частин домоволодіння № 1 по вулиці Сагайдачного Гетьмана в м. Нікополь Дніпропетровської області зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі дубліката договору купівлі-продажу, ВМР № 318590, рн.1-430, 13.03.2010 року, Перша ОСОБА_7 державна нотаріальна контора (а.с.42-45,161-170). У Інформаційних довідках № 118142007 від 23.03.2018 року, № 118142174 від 23.03.2018 року зазначено відомості про складові частини обєкта нерухомого майна за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вулиці Сагайдачного Гетьмана, будинок № 1: житловий будинок А загальна площа 67,5 кв.м, житлова площа 41,8 кв.м, матеріали стін: гл/карк. обкладений цеглою; житловий будинок Б загальна площа 71,7 кв.м, житлова площа 54,8 кв.м, матеріали стін: гл/бит., гл/бит. обкладений цеглою; сарай В матеріали стін: шл/бл; сарай Г матеріали стін: цегляний; спорудження,1-5.

Оскільки ОСОБА_1 було придбано у власність 42/147 частин домоволодіння, що знаходиться: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1, у період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_6 - 04.09.2001 року, на 1/2 якої претендує позивач (в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6Г.), тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми законодавства, що діяло на час придбання спірного нерухомого майна. На час укладення Договору купівлі-продажу від 04.09.2001 року діяв Кодекс про шлюб та сімю України від 20.06.1969 року № 2006-VII, тому застосуванню підлягають саме норми Кодексу про шлюб та сімю України.

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ст.24 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

З огляду на наведені положення діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що нею було взято в борг грошові кошти на придбання 42/147 частин домоволодіння, що знаходиться: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1, так як жодних допустимих доказів на підтвердження цього відповідач суду не представила. Особистою власністю 42/147 частин домоволодіння, що знаходиться: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1 не визнано, з такими вимогами ОСОБА_1 не зверталася.

ОСОБА_1 у зустрічному позові посилається на ст.28 Кодексу про шлюб та сімю України, якою зазначено, що суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них, однак вимоги позову щодо визнання особистою власністю 42/147 частин спірного домоволодіння, як нажите під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, - не предявила. Натомість, наполягала на заявлених вимогах щодо визнання за нею права власності на 42/147 частин домоволодіння, що знаходиться: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1, яке і так за нею зареєстроване.

Тому в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 42/147 частини домоволодіння по вул. Г.Сагайдачного,1 в м. Нікополі слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що 42/147 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Нікополь, вул. Г.Сагайдачного, 1, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_1

У відповідності до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сімю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_2 в частині вимог щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 задовольнити, визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 42/147 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1, що придбані у період зареєстрованого шлюбу, право власності зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі дублікату договору купівлі-продажу, ВМР №318590 р.н. 1-430, 13.03.2010, Перша ОСОБА_7 державна нотаріальна контора.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на пропуск строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Як вже зазначалося, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 19/100 частин домоволодіння з господарськими будовами по вул. Калініна 20 /вул. Лазаретна 7 в м. Запоріжжі, в іншому відмовлено, та в цій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.07.2011 року залишено без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2011 року. Тому, вважати, що позивач пропустила строк позовної давності на предявлення вимог щодо спірного майна, що увійшло до спадкової маси, - підстав немає. Позивач строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом не пропустила.

Єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_6 є дочка померлого ОСОБА_2 Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено.

Враховуючи те, що 42/147 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6, що придбані у період зареєстрованого шлюбу, суд вважає доведеним факт того, що померлому ОСОБА_6 належала 1/2 частина 42/147 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1, що складає 42/294 частки спірного майна, та вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2 право власності на 42/294 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд не бере до уваги інші докази, наявні в матеріалах справи (а.с.139-160), як такі що не підтверджують та не спростовують обставин справи, не стосуються предмету доказування.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп., сплачені останньої при подачі позову (а.с.5).

Керуючись ст.ст.12,13,76-78,81,89,259,263-265,268 ЦПК України, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 22,24,28 КпШС України, ст.ст. 1216,1217,1218,1220-1223,1261,1268-1270,1296-1298 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання за адресою: 69027, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Калініна/Лазаретна, 20/7) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3), третя особа ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 42/147 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1, що придбані у період зареєстрованого шлюбу, право власності зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі дублікату договору купівлі-продажу, ВМР №318590 р.н. 1-430, 13.03.2010, Перша ОСОБА_7 державна нотаріальна контора.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 42/294 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Гетьмана Сагайдачного, будинок 1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку відмовити.

Повне судове рішення складено 27.06.2018 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: ОСОБА_15