Ухвала

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 204/511/16-ц

провадження № 61-8084 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-Дніпропетровська міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Самсонової В. В. від 16 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі суддів: Макарова М. О., Максюти Ж. І., Прозорової М. Л., від 02 серпня 2016 року.

Встановив:

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 09 листопада 2006 року між ним та відповідачем укладено договір оренди землі, що розташована по АДРЕСА_1 загальною площею 1,4074 га, який посвідчено нотаріально. 18 листопада 2015 року він відчужив належні йому будівлі та споруди, які знаходяться на орендованій землі своєму брату ОСОБА_7 та після відчуження будівель та споруд орендована земельна ділянка фактично змінила свій розмір, форму та межі, тобто з новими власниками нерухомого майна, необхідно погоджувати нові межі земельної ділянки. Зміна орендованої земельної ділянки, яка сталась внаслідок відчуження будівель та споруд, означає зміну індивідуальних ознак земельної ділянки, а отже є зміною складових частин предмету існуючого договору оренди земельної ділянки та є підставою для його розірвання. Згідно з переходом права власності на усе майна, яке знаходилось на орендованій земельній ділянці, з 18 листопада 2015 року позивач припинив користуватися орендовано земельною ділянкою та 03 грудня 2015 року підготував, підписав та подав через канцелярію Дніпропетровської міської ради заяву та акти про повернення земельної ділянки з оренди за Договором, але відповіді він так і не отримав.

Таким чином, просив розірвати 18 листопада 2015 року договір оренди земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1, загальною площею земельної ділянки 1,4074 га, який укладено 09 листопада 2006 року між Дніпропетровською міською радою та ним, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року позов задоволено частково; договір оренди землі за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею земельної ділянки 1,4074 га., кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, укладений 09 листопада 2006 року між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А. В. та зареєстрований в реєстрі за № 3314 - розірвано; вирішено питання про розподіл судових витрат; в решті позовних вимог відмовлено

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - права власності або права користування, а попередній власник має право на розірвання, у зв'язку з цим, договору оренди землі. Необґрунтованими та безпідставними суд визнав вимоги про розірвання договору датою, коли він відчужив належне йому майно, оскількидоговір може бути розірваний за рішенням суду з дати набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 лютого 2018 року справу передано на розгляд до Верховного Суду.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

У березні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_6 подав заяву про відмову від касаційної скарги на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськавід 16 березня 2016 рокута рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року та закриття провадження у справі.

Листом Верховного Суду від 22 березня 2018 року повідомлено ОСОБА_6 про необхідність надання підтвердження щодо заяви про відмову від касаційної скарги, підпис на якій повинен бути належним чином засвідчений, а також роз'яснено наслідки, передбачені положеннями частини п'ятої статті 398 ЦПК України.

ОСОБА_6 у квітні 2018 року вимоги зазначеного листа касаційного суду виконано.

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом частин четвертої та п'ятої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

У разі закриття касаційного провадження у зв'язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Як зазначено вище, наслідки прийняття судом відмови від касаційної скарги, передбачені статтею 398 ЦПК України, заявнику було роз'яснено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що слід прийняти відмову ОСОБА_6 від касаційної скарги та закрити касаційне провадження у справі.

Керуючись статтями 396, 398 ЦПК України,

Ухвалив:

Заяву ОСОБА_6 про відмову від касаційної скарги задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_6 від касаційної скарги на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року.

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до Дніпропетровської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська