ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року

м.Суми

Справа №585/4595/17

Номер провадження 22-ц/788/970/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Комунальне підприємство «Чисте місто» Роменської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 березня 2018 року в складі судді Машини І.М., ухвалене у м. Ромни,

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Чисте місто» Роменської міської ради (далі - КП «Чисте місто» РМР), мотивуючи вимоги тим, що з 12 серпня 2013 року вона перебувала у трудових відносинах з КП «Чисте місто» РМР та 22 серпня 2017 року припинила трудові відносини за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Остаточний розрахунок з нею було здійснено 30 листопада 2017 року. Період затримки розрахунку становить 70 робочих днів та за цей період відповідач зобов'язаний виплатити на її користь середній заробіток відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України, який вона і просить стягнути з відповідача в сумі 24476 грн. 20 коп.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

При цьому зазначає, що відповідач здійснив остаточний розрахунок з нею лише 04 січня 2018 року, а тому її вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 22 серпня 2017 року по 30 листопада 2017 року, тобто за 70 робочих днів, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала у трудових відносинах з КП «Чисте місто» РМР з 12 серпня 2013 року, займаючи посаду головного бухгалтера, та 22 серпня 2017 року була звільнена з посади за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки та наказом № 98 від 09 серпня 2017 року по КП «Чисте місто» РМР (а.с. 2 - 3).

В день звільнення позивачу не була виплачена сума заробітної плати в розмірі 8005,12 грн., в зв'язку з чим заробітна плата була стягнута з відповідача згідно судового наказу 2-н/585/80/17, виданого Роменським міськрайонним судом Сумської області. Вказана обставина підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження, винесеною старшим державним виконавцем Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Кошелєвою Н.В. 29 січня 2018 року.

Також судом встановлено, що відповідачем в порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення працівника ОСОБА_1 не була виплачена належна їй заробітна плата, яка потім була стягнута з нього наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області № 2-н/585/80/17.

З довідки про доходи від 08 вересня 2017 року вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 346 грн. 96 коп.

В позовній заяві позивач зазначила, що затримка видачі їй заробітної плати з 22 серпня 2017 року по 30 листопада 2017 року складає 70 робочих днів, тому середній заробіток становить 24476,20 грн.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 мотивоване тим, що в порушення ст. 81 ЦПК України, на підтвердження зазначених обставин щодо дати фактичного розрахунку та на підставу своїх вимог стосовно суми розрахунку за вказаний час затримки - 70 робочих днів позивач не надала достатніх доказів, а постанова про закінчення виконавчого провадження від 19 січня 2018 року з виконанням судового наказу № 2-н/585/80/17 від 03 жовтня 2017 року не є достатнім доказом, який міг би підтвердити наявність обставин, викладених позивачем в позові щодо дати фактичного розрахунку по заробітній платі.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У відповідності до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. п. 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

З довідки КП «Чисте місто» РМР від 08 вересня 2017 року № 201 вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 346 грн. 96 коп. (а.с. 5).

Затримка видачі ОСОБА_1 заробітної плати з 22 серпня 2017 року по 30 листопада 2017 року становить 70 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні складає 24287 грн. 20 коп. (346 грн. 96 коп. х 70 робочих днів), а не 24476,20 грн. як заявлено позивачем у позові.

При виплаті вказаної суми належить відрахувати податки та обов'язкові збори.

Місцевим судом вірно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що станом на 30 листопада 2017 року відповідач не виплатив позивачу належні при звільненні кошти в сумі 8005 грн. 12 коп. Виконавче провадження, в якому виконувався судовий наказ, виданий 03 жовтня 2017 року про стягнення з відповідача на користь позивача зазначених вище коштів закінчено 29 січня 2018 року у зв'язку із стягненням коштів на користь позивача.

Тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є необґрунтованим. Позивач на власний розсуд формулює свої позовні вимоги і в строки зазначені в позові розрахунок з ним не проведений.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з КП «Чисте місто» РМР в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 635 грн. 07 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 952 грн. 60 коп. судового збору за перегляд рішення в суді апеляційної інстанції, враховуючи часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 368 - 369, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 березня 2018 року скасувати і прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Чисте місто» Роменської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, за період з 22 серпня 2017 року по 30 листопада 2017 року, в сумі 24287 грн. 20 коп., з відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Чисте місто» Роменської міської ради в дохід держави судовий збір у розмірі 635 грн. 07 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 952 грн. 60 коп. судового збору за перегляд рішення в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді - О.М. Біляєва

О.І. Собина