АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 червня 2018 року

м.Харків

справа № 644/6660/17

провадження № 22-ц/790/3416/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання нікчемним договору та стягнення грошової компенсації за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2018 року, постановлене під головуванням судді Сітало А.К., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 23 квітня 2018 року), -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання нікчемним договору та стягнення грошової компенсації.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом не встановлено факту дотримання правомірності укладення договору купівлі-продажу автомобіля, дотримання відповідачами вимог закону щодо письмової згоди другого з подружжя, яке повинно бути нотаріально посвідченим, не встановлено місце вчинення нотаріальної дії. Недоведеним є обізнаність ОСОБА_4 на момент смерті про факт укладення договору щодо відчуження спільного майна.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 стала власником спірного автомобіля 14.11.2013 року, тобто майже за два роки до смерті ОСОБА_4, яка за життя не оспорювала факт відчуження автомобіля. Тобто на час смерті ОСОБА_4 спірний автомобіль не входив до складу спадщини, підстав для компенсації частки автомобіля, - не встановлено.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 20 серпня 2015 року померла ОСОБА_4, яка була дружиною ОСОБА_3, матірю ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_1.

За життя ОСОБА_4 за ОСОБА_3 був зареєстрований автомобіль «Шкода Октавіа», державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, сірого кольору (а.с.43).

14 листопада 2013 року відбулася перереєстрація транспортного засобу «Шкода Октавіа», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з ОСОБА_3 на його доньку ОСОБА_2 (а.с.45).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона, як мати померлої ОСОБА_4, є спадкоємицею 1/3 частини майна доньки. Зокрема, вважає, що спірний автомобіль «Шкода Октавіа», 2007 року випуску, який був зареєстрований за ОСОБА_3, є спільною власністю подружжя, тоді як його відчуження відбулося без згоди її доньки. Тому договір купівлі-продажу автомобілю є нікчемним, а стягненню з відповідачів на її користь підлягає 25/100 частин вказаного транспортного засобу, що становить 50 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому сторони не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України та ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статтею 63, 65 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (ч.2 ст.369 ЦК України).

Разом з тим, загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Законодавством не встановлено нікчемності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя. Отже, відсутність письмової згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя нікчемним.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 разом із відповідачами є спадкоємицею ОСОБА_4, яка померла 20 серпня 2015 року.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки відчуження спірного автомобілю відбулося 14.11.2013 року, тобто майже за два роки до смерті ОСОБА_4, то спірний автомобіль не входив до складу спадщини. Тому суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність підстав для стягнення грошової компенсації вартості частини автомобіля на користь позивачки.

За життя ОСОБА_4 не оспорювала правомірності відчуження автомобіля відповідачем ОСОБА_3 на користь їхньої доньки ОСОБА_2

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що договір купівлі-продажу автомобіля від 14.11.2013 року є нікчемним, а право власності набуто ОСОБА_2 за відсутності належно оформленої згоди ОСОБА_4 на відчуження автомобіля.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384, п. 9 Перехідних Положень ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.І. Колтунова

ОСОБА_5

Повне судове рішення виготовлено 26.06.2018 року.