ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/231/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали справи за позовом, поданим ОСОБА_2, в якому позивачем вказано Публічне акціонерне товариство "Київенерго" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за електроенергію,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов.

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: не надано документу на підтвердження повноважень представника позивача, відповідно до положень ст.42 ЦПК України; відсутнє обгрунтування щодо наявності судового рішення суду першої інстанції щодо відмови у прийнятті заяви позивача про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача вказаної заборгованості (щодо дотримання позивачем вимог ст.ст.96, ч.3 ст.118 ЦПК України); у платіжному дорученні про сплату судового збору відсутні дані про те за яку саме позовну заяву ПАТ "Київенерго" (до якого саме відповідача) сплачується судовий збір, що на думку суду, перешкоджає встановленню факту дійсної сплати позивачем судового збору саме по цій цивільній справі - за позовом саме до вказаного відповідача (розмір судового збору за подання вказаного позову становить 1600 грн. згідно з вимогами Закону України "Про судовий збір"); не вказано номеру засобів зв"язку відповідача, адреса якого викладена російською мовою щодо зазначення вулиці і обгрунтування цього відсутнє.

Враховуючи наведене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху заяву з наданням заявнику строку для виправлення вказаних недоліків - 5 днів. Копія вказаної ухвали була отримана 19 січня 2018 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі).

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

При цьому, недоліки заяви не були усунуті у повному обсязі.

Так, 23 січня 2018 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_4 «Про усунення недоліків» з обгрунтуванням, проте вказана заява була подана лише в одному примірнику, тобто до цієї заяви не було додано її копії для всіх вищевказаних учасників справи - всупереч вимогам ч.1 ст.177 ЦПК України (які кореспондуються з вимогами ч.1 ст.120 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року). Так, щодо ненадання вказаних копій то заявником не враховано, що заявник повинен додати до заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб (для всіх учасників справи).

Крім того, вказані особи звернулися до Дарницького районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з вказаною заявою, з недотриманням вимог ст.62 ЦПК України (які кореспондуються з вимогами ст.42 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), а саме положенням, якими передбачено наступне.

Повноваження представників сторін, мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю.

Оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, засвідчені суддею, або копії з них засвідчені у визначеному законом порядку приєднуються до матеріалів справи.

Проте, до суду вказаного оригіналу не надано, як і копії завіреної підписом уповноваженої на це особи, в тому числі, на вимогу суду.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, з положень ч.3 ст.185 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України - повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.185 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов, в якому позивачем вказано Публічне акціонерне товариство "Київенерго" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за електроенергію.

Апеляційна скарга на ухвалу до Апеляційного суду м. Києва може бути подана протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя: