Номер провадження: 22-ц/785/1942/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеського національного політехнічного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Бойчука А.Ю. 11 жовтня 2017 року в м. Одесі,-

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Одеського національного політехнічного університету (далі - ОНПУ), в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 вересня 2015 року до дня поновлення ОСОБА_2 на роботі, а саме 03 квітня 2017 року, що становить 19 099 гривень 00 копійок (а.с.2-6).

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 13.10.2015 року вона звернулася до Приморського районного суду з позовом до ОНПУ про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення з ОНПУ середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10 164 гривні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено в повному обсязі та поновлено позивача на роботі старшого лаборанта кафедри фізичного виховання та спорту ОНПУ з 16 вересня 2015 року та стягнуто з останнього середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10 164, 00 гривень.

Позивач отримавши копію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року звернулася до ОНПУ для виконання рішення суду про поновлення на роботі. Проте позивачу було відмовлено, посилаючись на те, що рішення Приморського районного суду м. Одеси не набрало законної сили так як відповідач звернувся до Апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2013 року залишено без змін.

Фактично ОСОБА_2 приступила до виконання своїх обов'язків з дня ознайомлення з наказом ОНПУ № 262-к, а саме з 03.04.2017 року про поновлення на роботі. Позивач вважає, що вона має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, а саме від дня винесення судом першої інстанції рішення на користь ОСОБА_2 та до дня ознайомлення позивача з наказом ОНПУ № 262-к, тобто з 23.06.2016 року до 03.04.2017 року, на підставі чого просила про задоволення позову.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.37-39).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 43-49).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позову.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до Наказу ректора Одеського національного політехнічного університету за № 817-к від 15.09.2016 року ОСОБА_2 була звільнена з посади старшого лаборанта с/о кафедри фізичного виховання та спорту ОНПУ за прогули без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року, яке залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2017 року, визнано незаконним та скасовано наказ Одеського національного політехнічного університету від 15.09.2015 року № 817-к про звільнення ОСОБА_2 з посади старшого лаборанта с/о кафедри фізичного виховання і спорту ОНПУ за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 7-9, 20-22).

Наказом ректора Одеського національного політехнічного університету від 03 квітня 2017 року за № 262-к на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2016 року було поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді старшого лаборанта с/о кафедри фізичного виховання та спорту ОНПУ з 16 вересня 2015 року та сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10 164,00 гривень (а. с. 10).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 вважала, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2016 року виконано не своєчасно, адже вона має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу від дня винесення судом першої інстанції рішення на її користь до дня ознайомлення із наказом про поновлення на роботі, тобто з 23.06.2016 року до 03.04.2017 року.

За приписами ст. 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тобто, рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі не повинен йому виплачуватися.

Підставами для відповідальності роботодавця, передбаченої ст. 117 КЗпП України, є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум та факт проведення з ним остаточного розрахунку. При наявності рішення суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності за ст. 117 КЗпП України до фактичного розрахунку з працівником. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за час розрахунку при звільненні за весь період невиплати власником належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 29.01.2014 року у справі 6-144ц-13.

Згідно з вимогами частини сьомої ст. 235 КЗпП прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

За приписами ч. 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст. 60 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.20017 року) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 не було надано суду належних доказів того, що рішення Приморського районного суду м. Одеси 23.06.2016 року не було виконано вчасно. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що Приморським районним судом видавався виконавчий лист на виконання рішення суду про поновлення на роботі, також відсутня копія постанови про відкриття виконавчого провадження.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що остання не зверталася із вимогою про примусове виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2016 року до виконавчої служби, а зверталася з вимогою про добровільне виконання рішення суду до Одеського національного політехнічного університету, є неспроможним.

Так, представником Одеського національного політехнічного університету було надано довідку від 18.06.2018 року за № 1383/104-08 про те, що ОСОБА_2 в період з 23.06.2016 року до 03.04.2017 року із заявою до Одеського національного політехнічного університету про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 10 164,00 гривень не зверталась, а також через свого представника повідомила, що не має бажання в подальшому працювати в університеті.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не доведено вини Одеського національного політехнічного університету у затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Інших доводів правового характеру апеляційна скарга представника ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 02 липня 2018 року.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Калараш А.А.

Таварткіладзе О.М.