Провадження № 2/200/4247/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«19» квітня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Сьома дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Дніпропетровської міської ради, третя особа Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову вказав, що 27 липня 1998 року помер його батько ОСОБА_3, з яким позивач проживав разом і вів з ним спільне господарство. За життя батьком був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, яким на випадок своєї смерті ОСОБА_3 зробив таке розпорядження: належні йому 2/3 частини будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Баженова, 10/1 він заповідав синові ОСОБА_1 та належні йому 1/3 частини будинку за вказаною адресою він заповідав ОСОБА_2. Після смерті батька позивач фактично вступив в управління і володіння спірним житловим будинком, сплачував всі необхідні платежі за будинок, за користування газом та електроенергією, доглядав сад, робив поточний ремонт будинку. ОСОБА_1 звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено у посвідченні нотаріальної дії у звязку із відсутністю державної реєстрації права власності на зазначене домоволодіння і рекомендовано звернутись до суду.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд встановити факт належності домоволодіння № 10 по провулку Баженова у м. Дніпропетровську попередньому власнику ОСОБА_3 та наступному власнику (спадкоємцю) ОСОБА_1. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 на день його смерті 27 липня 1998 року. Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння № 10 по провулку Баженова у м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м.; літ. Б літня кухня; літ. В вбиральня; літ. Г гараж; літ. Д сарай (тимч.); літ. Е навіс; № 1-7 споруди; І замощення.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 13 жовтня 2015 року зазначену справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та відповідача у справі шляхом подачі уточненої позовної заяви до ОСОБА_2, третя особа Сьома дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. Додатково до вже викладеного обгрунтування позову вказав, що ОСОБА_2 не мешкає за адресою пров. Баженова, 10, та не заявляє претензій на спадкове майно.

З урахуванням вимог уточненої позовної заяви, позивач просив суд визнати за ним право власності в цілому на домоволодіння № 10 по провулку Баженова у м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м.; літ. Б літня кухня; літ. В вбиральня; літ. Г гараж; літ. Д сарай (тимч.); літ. Е навіс; № 1-7 споруди; І замощення.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги визнав.

Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_5 із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серія І-КИ № 414601 від 05.12.2012 року.

ОСОБА_3 помер 24 липня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 199706.

За життя ОСОБА_3 30 червня 1998 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, яким на випадок своєї смерті ОСОБА_3 зробив таке розпорядження: належні йому 2/3 частини будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Баженова, 10/1 він заповідав синові ОСОБА_1 та належні йому 1/3 частини будинку за вказаною адресою він заповідав ОСОБА_2.

ОСОБА_5 довідки, виданої головою квартального комітету № 14 ОСОБА_6 від 06.12.2012 року, ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав станом на 24.07.1998 року за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Баженова, 10 разом з сином ОСОБА_1.

Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 24.10.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 10, розташований по вул. Баженова, після смерті ОСОБА_3, у звязку з відсутністю держаної реєстрації на зазначене майно.

З матеріалів справи вбачається, що будинок ОСОБА_3 було побудовано самочинно, що підтверджується постановою адміністративної комісії виконкому Бабушкінської районної ради депутатів трудящих від 11.01.1978 року.

В 1977 році Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації було заведено інвентаризаційну справу № 699 на домоволодіння № 10 по провулку Баженова у місті Дніпропетровську.

У січні 1978 року батько позивача звернувся до виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська із заявою про узаконення домоволодіння.

25 квітня 1997 року представником ДМБТІ було проведено обстеження домоволодіння по пров. Баженова, 10 на предмет встановлення права володіння гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та складено відповідний акт.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_9 станом на 17.07.2013 року, зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 446 кв.м. та складається із: літ. А-1 житловий будинок загальною площею 66,7 кв.м, житловою площею 46,3 кв.м; літ. Б літня кухня; літ. В вбиральня; літ. Г гараж; літ. Д сарай (тимч.); літ. Е навіс; № 1-7 споруди; І замощення.

ОСОБА_5 листа в.о. начальника Управління держземагентства у м. Дніпропетровську ОСОБА_10 від 16.12.2014 року, право власності або користування земельною ділянкою по пров. Баженова, 10 у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська не зареєстровано.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Опитані в судовому засіданні, яке відбулося 26.01.2016 року свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, що вони є сусідами позивача, позивач мешкав за вказаною адресою більше десяти років разом з батьком.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

ОСОБА_5 ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини, згідно до ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, є день смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач проживав зі спадкодавцем однією сім'єю та прийняв спадщину після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За нормами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

ОСОБА_5 зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_5 Міністерства Юстиції України від 21.02.2015 р. № 19-32/313 «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку».

На підставі ч. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків…, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 р. № 91 (Порядок № 91), зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 р. за № 830/19568, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, побудоване до 05.08.1992 року, документом, який свідчить про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Сьома дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на домоволодіння № 10 по провулку Баженова у м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м.; літ. Б літня кухня; літ. В вбиральня; літ. Г гараж; літ. Д сарай (тимч.); літ. Е навіс; № 1-7 споруди; І замощення. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску