Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 336/1848/16-ц

провадження № 61-11854св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство по газопостачанню і газифікації «Запоріжгаз»,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: Запорізька міська рада, головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Запоріжгаз» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя

від 21 березня 2017 року в складі судді Щасливої О. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року в складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство по газопостачанню і газифікації «Запоріжгаз» (далі - ПАТ «Запоріжгаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Запорізька міська рада, головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про усунення порушень нормативних відстаней в охоронній зоні газопроводу низького тиску.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна на АДРЕСА_1. 05 червня 2014 року працівники ПАТ «Запоріжгаз» виявили за вказаною адресою порушення охоронної зони газопроводу низького тиску, яке полягає в розташуванні будівлі складу безпосередньо на осі цього газопроводу. Між тим відповідно до будівельних норм і правил відстань по горизонталі від підземних мереж до фундаментів будівель та споруд до газопроводів повинна становити не менше двох метрів. Відповідач допустила порушення законодавства про газорозподільні мережі.

На підставі викладеного ПАТ «Запоріжгаз» просило зобов'язати ОСОБА_2 усунути порушення нормативних відстаней в охоронній зоні газопроводу низького тиску на АДРЕСА_1, шляхом знесення споруди на два метри від осі газопроводу протягом десяти календарних днів з часу набрання чинності рішенням суду.

Рішенням Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 21 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що застосування обраного позивачем способу захисту поєднане з обмеженням охоронюваного законом права власності, посягання на яке допускається лише у встановлених законом випадках, наявності яких не встановлено судом.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ПАТ «Запоріжгаз» не довело належними та допустимими доказами порушення будь-яких своїх прав ОСОБА_2, яка набула права власності на нерухоме майно на АДРЕСА_1 на підставі рішення суду, яким встановлено відсутність порушення права інших осіб.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Запоріжгаз», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що нерухоме майно на АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, яке побудовано з порушенням будівельних норм і правил, оскільки розташоване безпосередньо на осі газопроводу.

У серпні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що позивачем не доведено належність спірної земельної ділянки до земель транспорту, на які розповсюджуються обмеження, про застосування яких заявлено вимоги. Також у матеріалах справи відсутні докази щодо встановлення охоронної зони на земельній ділянці, на якій розташована будівля відповідача. Крім того, спірна будівля була збудована у 1974 році, тобто до прийняття норм матеріального права, в обґрунтування яких посилається позивач. Відповідач є добросовісним власником не знав та не міг знати про будь-які обмеження на земельній ділянці, оскільки такі не внесені у кадастрову документацію, також відсутні встановлені позначки на місцевості.

02 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Суди встановили, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2009 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 визнано право власності на господарську побутову будівлю на АДРЕСА_1.

Зазначене право зареєстроване орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

Рішенням комісії Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради 21 жовтня 2009 року відповідачу надано згоду на відведення земельної ділянки площею 720 кв. м під об'єкт нерухомого майна - господарсько-побутову будівлю на АДРЕСА_1, з метою оформлення договору оренди, проте до часу вирішення спору будь-яке речове право на земельну ділянку відповідачем не оформлене і не зареєстроване.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2009 року встановлено, що відомостей про порушення прав інших осіб суду не надано.

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 26 листопада 2009 року технічний стан складу з прибудовою придатний для експлуатації за призначенням, порушень діючих державних будівельних норм України не виявлено, розташування вищевказаних будівель не суперечить вимогам Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», а також не впливає негативно на розташовані поблизу будівлі.

У наданій управлінням Держкомзему у м. Запоріжжі довідці про правовий статус земельної ділянки від 21 лютого 2012 року відсутні відомості, що на земельній ділянці площею 0,0746 га на АДРЕСА_1 наявні будь-які обмеження.

В силу вимог статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Позивач звернувся до суду як власник систем газопостачання з вимогою про усунення порушень охоронної зони газопроводу низького тиску, застосувавши як спосіб захисту вимогу про знесення будівлі на два метри від осі газопроводу.

Відповідно до статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

В частині першій статті 376 ЦК України зазначено, що нерухома річ вважається самочинним будівництвом, якщо вона збудована або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Встановлено, що власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 є Запорізька міська рада.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що ПАТ «Запоріжгаз» не довело належними та допустимими доказами порушення будь-яких своїх прав ОСОБА_2 Відповідач набув права власності на нерухоме майно на АДРЕСА_1 на підставі рішення суду.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що відповідач як землекористувач зобов'язана була дотримуватися обмежень з встановленням земельних сервітутів та охорони зон, оскільки права оренди чи права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не набула на час розгляду справи.

Власником земельної ділянки, як встановлено вище, є Запорізька міська рада, яка залучена до участі у справі як третя особа, а не як відповідач.

Інші доводи касаційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки такі аргументи втрачають правовий сенс за встановлених судами обставин.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Запоріжгаз» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик