Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 755/146/16-ц

провадження № 61-18424св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого

2017 року у складі судді Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору станом на 31 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 20 738,70 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 3 930,61 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 12 894,34 грн; заборгованість з пені та комісї - 2 450 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна ставка) - 963,75 грн, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити дії.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір про надання банківських послуг, на виконання якого відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та власноручно отримала платіжну картку «Універсальна». Анкетою-заявкою встановлено, що платіжна карта не носить характеру «кредитна» і не містить жодного кредитного ліміту. У 2013 році

ОСОБА_1 перестала використовувати платіжну картку, однак їй встановили кредитний ліміт.

Посилаючись на вищевказане, змінивши предмет позову, ОСОБА_1 просила визнати нарахування їй ПАТ КБ «ПриватБанк» сум заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2012 року такими, що не створюють для споживача будь-яких зобов'язань щодо їх оплати.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 жовтня

2016 року (у складі судді Катющенка В. П.) у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Зокрема, скаржнику запропоновано сплатити судовий збір за вимоги немайнового характеру за зустрічним позовом у розмірі 606,32 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року визнано неподаною та повернуто скаржнику на підставі статей 121, 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою).

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконало вимоги ухвали апеляційного суду від 20 січня 2017 року та не надало докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині вимоги немайнового характеру за зустрічним позовом у розмірі 606,32 грн.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував викладені в абзаці 2 пункту 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня

2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснення, відповідно до яких у разі, якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів, у зв'язку з чим ухвала апеляційного суду є такою, що не ґрунтується на нормах закону та підлягає скасуванню.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

10 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Встановлено, й це вбачається з матеріалів справи, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 жовтня

2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Зокрема, запропоновано сплатити судовий збір за вимоги немайнового характеру за зустрічним позовом у розмірі 606,32 грн.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд виходив з того, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті. Тому скаржник повинен був сплатити судовий збір, з урахуванням ставки за вимогу немайнового характеру за зустрічним позовом. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної скарги додало платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 1 339,80 грн, банк мав доплатити судовий збір у розмірі 606,32 грн.

Оскільки недоліки апеляційної скарги, встановлені ухвалою суду

від 20 січня 2017 року скаржник не усунув, апеляційну скаргу повернуто на підставі статей 121, 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою).

Вказаний висновок апеляційного суду не відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 грудня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриваБанк» і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що, якщо скаргу подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду (статті 13 ЦПК України, в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою).

Апеляційний суд зазначеного не врахував та, повернувши без належних правових підстав апеляційну скаргу, порушив права ПАТ КБ «ПриватБанк» на апеляційне оскарження судового рішення, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська