Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

місто Київ

справа № 340/525/15-ц

провадження № 61-455св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

треті особи: приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області МартищукОксана Ярославівна, Реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Томин О. О., Пнівчук О. В., Василишин Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», товариство) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О. Я. (далі - приватний нотаріус ВРНО Мартищук О. Я., приватний нотаріус), Реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - реєстраційна служба), про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_9 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 20 000, 00 дол. США із кінцевим строком повернення 07 листопада 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за названим кредитним договором між банком та ОСОБА_10 08 листопада 2007 року укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_10 передав в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями на АДРЕСА_1. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до умов яких товариству відступлено права вимоги за зазначеними кредитним та іпотечним договорами.

Позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, суму кредиту, нараховані проценти за користування кредитними коштами у встановленні договором строки не сплатив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Під час досудового врегулювання погашення боргу ТОВ «Кей-Колект» стало відомо про смерть іпотекодавця ОСОБА_10, а також про те, що спадщину після його смерті прийняли відповідачі, а отже, вони набули статусу іпотекодавців за іпотечним договором з усіма правами та обов'язками. У зв'язку з цим позивач просив в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № 0 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності за ТОВ «Кей-Колект» за ціною 352 810, 00 грн, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оцінюючої діяльності; зобов'язати реєстраційну службу внести запис про реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на будинок; виселити відповідачів із зазначеного будинку.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» відмовлено.

Справа розглядалась судами неодноразово. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2017 року рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності за іпотекодержателем є виключно позасудовим способом, а тому позов задоволенню не підлягає. Позовні вимоги про виселення не підлягають задоволенню як похідні.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» просило скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судоми апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що апеляційним судом не враховано, що у пунктах 2.1.1, 4.2, 4.3, 4.4, 5.2 договору іпотеки передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності, тому суд передчасно зробив висновок про відмову у позові. Встановивши факт невиконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, апеляційний суд повинен був захистити порушені права кредитодавця.

ОСОБА_11 подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що спадкоємці не приймали спадщину після померлого ОСОБА_10 Відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 08 листопада 2007 року визнання права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом захисту права, а тому просила в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у січні 2018 року. Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), а касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», товариство) укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договір факторингу № 1, згідно з умовами яких товариству відступлено права вимоги, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 0 та договором іпотеки від 08 листопада 2007 року.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 30 серпня 2012 року, серія НОМЕР_1, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до відповіді Верховинської районної державної нотаріальної контори від 29 квітня 2015 року № 115/01-16 після смерті ОСОБА_10 спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались.

Згідно з відповіддю виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 25 травня 2015 року № 187/02-15/17 щодо майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спадкоємцями, які прийняли спадщину, є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які проживали у цьому будинку, та ОСОБА_7

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Мартищук О. Я. № 01-16/181 від 05 жовтня 2015 року, після померлого 29 серпня 2012 року ОСОБА_10 заведено спадкову справу № 66/2014 від 12 грудня 2014 року на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_7 Для отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємці не зверталися.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_9 умов кредитного договору від 08 листопада 2007 року, 13 липня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» надіслало вимоги (претензії) до спадкоємців іпотекодавця ОСОБА_10 - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з проханням сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 092, 77 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13 липня 2015 року склало 1 010 192, 19 грн, та повідомити про майно, отримане у спадщину.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто законом визначений вичерпний перелік способів звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційним судом установлено, що договором іпотеки від 08 листопада 2008 року передбачено декілька способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, за рішенням суду та позасудові, у тому числі, відповідно до пункту 5.2.1 договору позасудове врегулювання здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, у статті 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачено можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі рішення суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні відповідне волевиявлення та вчинення певних дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Під час розгляду справи Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання спору, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. При цьому необхідно врахувати, що у статті 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачено можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Таким чином, взявши до уваги, що фактичні обставини справи, посилання та доводи заявника у цій справі є аналогічними до обставин у справі

№ 760/14438/15-ц, Верховний Суд не встановив підстав відступити від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, оскільки з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Верховний Суд встановив, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають. Інші доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судом, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробила висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик