Справа № 463/813/15-ц
Провадження № 2/463/43/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремети Г.І.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, третьої особи: Реєстраційної служби відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ЛМУЮ про звернення стягнення на предмет іпотеки, зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третіх осіб на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третіх осіб на стороні відповідача: Реєстраційної служби відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ЛМУЮ, Личаківського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Львівській області, Служби у справах дітей Личаківської районної адміністрації про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, суд,-

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював шляхом подання заяв про уточнення позовних вимог (т.1 а.с.208-210, т.2 а.с.127-128), остаточно просив в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_5 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором про відкриття кредитної лінії №14-700кл/60 від 06.09.2007 року, яка станом на 30.10.2015 року становить 13 066 721,76 грн. (з яких сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту становить 66 493,52 дол. США, що еквівалентно 1 522 967,58 грн.; сума простроченої заборгованості по відсотках 71 521 74 дол. США, що еквівалентно 1 638 133,93 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам 9 905 620, 25 грн.) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: цегляний житловий будинок №144 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Тракт Глинянський, позначений на поверхневому плані літерою «А-2», складається з пяти житлових кімнат, житловою площею 94,5 кв.м. та кухні, загальною площею 177,3 кв.м., до якого належать «Б» - цегляний сарай, «Г» - цегляний гараж, «З» -металеві ворота, «4,5,6» - огорожа з металевої сітки, «7,8» - металева хвіртка, «І» - асфальтне замощення; земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: м.Львів, вул.Тракт Глинянський, буд. 144, передана для обслуговування житлового будинку №144, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (ІПН:НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» з встановленням початкової ціни на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. З метою вжиття заходів забезпечення предмета іпотеки передати такий в управління іпотекодержателю ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до моменту продажу на прилюдних торгах. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача понесенні останнім судові витрати.

Позов мотивує тим, що 06.09.2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та відповідачем ОСОБА_5 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №14-700кл/60, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 80 000,00 доларів США, зі сплатою процентної ставки в розмірі 15% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів до 20.02.2014 року. В подальшому до Кредитного договору вносились зміни Додатковим договором №1 від 16.05.2008 року (збільшено процентну ставку до 16% річних) та Додатковим договором №2 від 12.09.2008 року, які є невід'ємною частиною кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між сторонами 06.09.2007 року укладено іпотечний договір, предметом якого були цегляний житловий будинок №144 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Тракт Глинянський та земельна ділянка, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: м.Львів, вул.Тракт Глинянський, буд. 144, належні на праві власності відповідачу ОСОБА_5 Додатковим договором від 12.09.2008 року внесено зміни до іпотечного договору, який є його невідємною частиною. Взятих на себе згідно умов кредитного договору обовязків щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування відповідач ОСОБА_5 не виконала у звязку з чим станом на 30.10.2015 року заборгованість за кредитним догором становить 13 066 721,76 грн. (з яких сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту становить 66 493,52 дол. США, що еквівалентно 1 522 967,58 грн.; сума простроченої заборгованості по відсотках 71 521 74 дол. США, що еквівалентно 1 638 133,93 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам 9 905 620, 25 грн.). Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 13.07.2012 року у справі №2/1312/159/12, яке залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2012 року, вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №14-700кл/60 від 06.09.2007 року в розмірі 1 359 789,68 грн. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.03.2016 року у справі №463/4324/15-ц (провадження №2/463/951/16) вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №14-700кл/60 від 06.09.2007 року в розмірі 1 438 320,62 грн. Вказані рішення судів набрали законної сили, однак станом на сьогоднішній день боржником не виконані, у звязку з чим позивач в порядку вимог ст.33 Закону України «Про іпотеку» та положень п.8.4.3 Іпотечного договору звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом. Просила визнати недійсними з моменту укладення: договір про відкриття кредитної лінії №14-700кл/60 від 06.09.2007 року, укладений ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_8, а також Додатковий договір №1 від 16.05.2008 року та Додатковий договір №2 від 12.09.2008 року до кредитного договору; іпотечний договір від 06.09.2007 року, укладений ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_8, а також Додатковий договір від 12.09.2008 року до нього.

Вимоги щодо недійсності укладених кредитного та іпотечного договорів, а також додаткових угод до них мотивує тим, що такі укладено з порушенням вимог ст.203 ЦП України та положень Закону України «Про захист прав споживача», так як умови таких є несправедливими та грубо порушують права відповідача як споживача фінансових послуг. Зокрема, Банком в порушення «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (далі - Правила) не надано відповідачу як споживачу послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. У звязку з наданням кредиту в іноземній валюті Банком не попереджено споживача про обовязок нести валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором; не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків та комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ними. В порушення ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача» та п.п.3.1, 3.2 Правил, кредитний договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, права дострокового повернення кредиту та графіку платежів. Договір містить несправедливі умови щодо фактично односторонньої зміни процентної ставки Банком та сплати позичальником на користь Банку непередбачуваних платежів у вигляді комісії за отримання траншу в розмірі 0,2% при отриманні кожного траншу. Недійсність кредитного договору тягне за собою недійсність укладеного з метою забезпечення виконання зобовязань за таким іпотечного договору.

Представник позивача в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав передбачених в позові та уточненнях до нього, просив такий задоволити. Проти зустрічного позову заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Додатково пояснив, що заявлені відповідачем зустрічні позовні вимоги є спробою уникнути відповідальності за взяті на себе згідно кредитного та іпотечного договорів зобовязання. Укладені з відповідачем кредитний та іпотечний договори укладено у відповідності до вимог чинного законодавства в сфері кредитування, в тому числі споживчого, та банківської діяльності. Умови таких не суперечать ні загальним засадам цивільного законодавства, ні засадам в сфері кредитних відносин. Крім того, просив відмовити у зустрічному позові ще й з мотивів пропуску 3-річного строку позовної давності, який має обчислюватись з моменту укладення спірних договорів, бо із зустрічним позовом відповідач звернулась до суду лише 16.07.2015 року(т.2, а.с.2-7).

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання з розгляду даної справи не зявилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В попередніх засіданнях просила зустрічний позов задоволити з підстав, передбачених в ньому. Проти первісного позову заперечувала з мотивів його необґрунтованості, а також вважала, що позивачем предявлено до суду позов у лютому 2015 року, тобто з пропуском 3-річного строку позовної давності, який би мав обраховуватись з 14.10.2008 року- прострочення сплати чергових частин тіла кредиту, 01.10.2007 року відсотків (т.2, а.с.46-47).

Третя особа ОСОБА_3 засіданнях проти первісного позову заперечувала, просила зустрічний позов задоволити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування ЛРА по зустрічному позові у прийнятті рішення поклався на розсуд суду.

Представник третьої особи по первісному та зустрічному позовах Реєстраційної служби відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ЛМУЮ у судове засідання з розгляду даної справи не зявився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв про розгляд справи у його відсутність не подавав. Треті особи по зустрічному позові ОСОБА_6, ОСОБА_7 та представник третьої особи по зустрічному позові Личаківського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Львівській області у судове засідання з розгляду даної справи не зявилися, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв про розгляд справи у їх відсутність не подавали. Їхня неявка у відповідності до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи учасниками процесу було заявлено ряд клопотань про відкладення розгляду справи, витребування доказів, які було вирішено судом у встановленому законом порядку.

Крім того, з урахуванням положень ст.ст.256,257,267 ЦК України та обставин справи, суд вважає, що в клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності слід відмовити, оскільки покликання відповідача про обрахування 3-річного строку звернення до суду з моменту прострочення сплати чергових частин тіла кредиту та відсотків є хибним, так як стосується вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так як рішення Личаківського районного суду м.Львова від 13.07.2012 року про стягнення заборгованості не виконувалось відповідачем, то позивач в лютому 2015 року звернувся до суду з даним позовом, тобто в межах 3-річного строку. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи документи на підтвердження факту досудового врегулюваня спору, а саме: лист-вимога №697 від 20.11.2014 року про сплату наявної заборгованості (т.1, а.с.40-41).

Вирішуючи заявлене третьою особою клопотання про врегулювання спору за участі судді, суд з врахуванням положень ч.1 ст.201 ЦПК України відмовив в задоволенні такого, оскільки врегулювання спору за участі судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Третя особа в розумінні положень ст.48 ЦПК України строною по справі не є, адже такими лише є позивач та відповідач. Позивач проти клопотання заперечив, а відповідач своєї думки не висловила. Крім того, в даній справі судом перейдено на стадію розгляду справи по суті, так як призначалась експертиза, досліджувались докази, учасники справи надавали свої пояснення.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 13.03.2015 року в порядку забезпечення позову заборонено Личаківському районному відділу у м. Львові Управління державної міграційної служби України у Львівській області здійснювати реєстрацію будь-яких осіб у будинку 144 по вул.Тр. Глинянський у м.Львові (т.1,а.с.89). Ухвалами Личаківського районного суду м.Львова від 20.01.2016 року, 15.04.2016 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_5 про зупинення провадження по справі (т.2, а.с.29,99). Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 17.05.2017 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу (т.2,а.с.167). Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 23.01.2018 року поновлено провадження по справі (т.2,а.с.180). Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 29.05.2018 року первісний позов в частині вимоги про виселення залишено без розгляду (т.2,а.с.221).

У звязку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд даної справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, третьої особи: Реєстраційної служби відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ЛМУЮ про звернення стягнення на предмет іпотеки слід задоволити частково, в зустрічному позові ОСОБА_5 до Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третіх осіб на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третіх осіб на стороні відповідача: Реєстраційної служби відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ЛМУЮ, Личаківського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Львівській області, Служби у справах дітей Личаківської районної адміністрації про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.09.2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_5 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №14-700кл/60, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 80 000,00 доларів США, зі сплатою процентної ставки в розмірі 15% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів до 20.02.2014 року (т.1, а.с.14-18).

Додатковим договором №1 від 16.05.2008 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_5, було внесено зміни до кредитного договору №14-700кл/60 в частині збільшення процентної ставки до 16% річних (т.1,а.с.21).

Додатковим договором №2 від 12.09.2008 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_5, було внесено зміни до кредитного договору №14-700кл/60 в частині збільшення площі земельної ділянки, що передається в іпотеку (а.с.22).

Зазначені вище додаткові договори є невідємною частиною кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

На виконання вимог п.5 п.п.5.1 кредитного договору з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором між сторонами 06.09.2007 року укладено іпотечний договір. Додатковим договором від 12.09.2008 року внесено зміни до іпотечного договору, який є його невідємною частиною. Предметом іпотеки згідно іпотечного договору та змін до нього є цегляний житловий будинок №144 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Тракт Глинянський, буд.№144, позначений на поверхневому плані літерою «А-2», складається з пяти житлових кімнат, житловою площею 94,5 кв.м. та кухні, загальною площею 177,3 кв.м., до якого належать «Б» - цегляний сарай, «Г» - цегляний гараж, «З» -металеві ворота, «4,5,6» - огорожа з металевої сітки, «7,8» - металева хвіртка, «І» - асфальтне замощення; земельна ділянка, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: м.Львів, вул.Тракт Глинянський, буд. 144, передана для обслуговування житлового будинку №144, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (т.1, а.с.24-32,54,176-180).

Статтею 526 ЦК України передбачено загальні умови виконання зобов'язання, у відповідності до положень якої, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порушення взятих на себе згідно п.п.3.2,4.3 кредитного договору обовязків щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів згідно Графіку зниження розміру заборгованості та Додатку до договору позичальник ОСОБА_5 таких не виконала. У звязку з чим рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 13.07.2012 року у справі №2/1312/159/12, яке залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2012 року, вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №14-700кл/60 від 06.09.2007 року в розмірі 1 359 789,68 грн. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.03.2016 року у справі №463/4324/15-ц (провадження №2/463/951/16) вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №14-700кл/60 від 06.09.2007 року в розмірі 1 438 320,62 грн. (т.1 а.с.33-35, т.2 а.с.203).

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника позивача зазначені вище рішення суду набрали законної сили, однак відповідачем ОСОБА_5 умисно не виконуються.

У відповідності до положень ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Так як факт невиконання відповідачем ОСОБА_5 основного кредитного зобовязання встановлено рішеннями Личаківського районного суду м.Львова від 13.07.2012 року та від 09.03.2016 року, якими з останньої стягнуто на користь Банку заборгованість за кредитним договором, то такі рішення, на думку суду, мають преюдиційне значення для даної справи. А відтак факт порушення основного забовязання додаткового доказування не потребує.

Відповідно до положень ч.5 ст.33 Закону України «Про іпотеку», якщо предметом іпотеки є два або більше обєкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.

Враховуючи вищезакріплений принцип співмірності предмету іпотеки, на який звертається стягнення, із вимогами, які підлягають до задоволення, суд виходить з наступного.

Оскільки на сьогоднішній день встановленою рішенням судів та обґрунтованою є заборгованість відповідача ОСОБА_5 перед банком в розмірі 2 798 110,30 грн. (1 359 789,68 грн.+ 1 438 320,62 грн.), а не 13 066 721,76 грн., як зазначає в своїх уточнених позовних вимогах банк, та з врахуванням ринкової вартості предмету іпотеки, зазначеної у висновку №10-17 судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 18.01.2018 року (т.2 а.с.170-178), згідно якого ринкова вартість цегляного житлового будинку №144 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Тракт Глинянський, станом на дату оцінки 15.01.2018 року становить 1 580 744,00 грн.; земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: м.Львів, вул.Тракт Глинянський, буд. 144 1 377 182,00 грн., суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок і земельну ділянку) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі, встановленому рішенням судів, а не в розмірі заявленому позивачем.

Відповідно до пункту 1 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27.05.2015 року (справа №6-57цс/15), рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій…» не підлягає виконанню.

Верховний Суд України виходив з того, що оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Судом встановлено, що кредит був наданий відповідачеві в іноземній валюті на споживчі цілі, що підтверджується кредитним договором і визнається сторонами, спірне жиле приміщення житловий будинок (предмет іпотеки) є єдиним нерухомим житловим майном, яке іпотекодавець має у власності, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.176-178), та єдиним місцем його постійного проживання, загальна площа будинку становить 177,3 кв.м., що не перевищує 250 кв.м., відповідач не є суб'єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а отже, у даному випадку є всі визначені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підстави для заборони примусового звернення стягнення на предмет іпотеки відносно даного боржника-іпотекодавця.

З врахуванням того, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателю ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до моменту продажу на прилюдних торгах.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд виходив з наступного.

Статтею 203 ЦК України, закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є у відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину.

Згідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У відповідності до положень пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, зважаючи на вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку про те, що встановлення умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є необхідною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст..230 ЦК України.

Судом встановлено, що Банк свої обов'язки за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти в сумі 80 000,00 доларів США, факт отримання яких відповідачем не оспорюється, однак відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим рішеннями Личаківського районного суду м.Львова від 13.07.2012 року та від 09.03.2016 року, які набрали законної сили, вирішено стягнути з відповідача на користь Банку виниклу заборгованість.

Встановлено, що укладений договір кредиту та іпотечний договір, а також додаткові договори до них, були добровільно підписані ОСОБА_5, про що свідчить наявний на кожному аркуші договорів підпис останньої, а відтак така погодилася зі всіма істотними умовами договору, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, як це передбачено ч.1 ст. 628 ЦК України.

Свідченням того, що ОСОБА_5 погоджувалася з умовами кредитного договору є і той факт, що вона здійснювала погашення кредиту, а відтак своїми діями визнавала умови договору у повному обсязі. Визнано надуманими та необґрунтованими покликання сторони відповідача на те, що розмір процентів є несправедливим та призводить до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін за згаданим договором, оскільки відповідач була ознайомлена зі всіма істотними умовами договору, погодилася на ці умови, підписавши договір. Крім того, встановлено, що жодних надмірних, на думку відповідача, прибутків позивач не отримує, що виключає в свою чергу дисбаланс прав та обов'язків.

Про дійсність укладеного кредитного договору свідчить те, що сторони досягнули згоди з істотних умов щодо предмета (80 000,00 доларів США), ціни (15% річних за користування кредитом) та строку (до 20 лютого 2014 року), правочин вчинено відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України в письмовій формі та банком було перераховано кошти на позичковий рахунок ОСОБА_5 - тобто правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що є підтвердженням того, що сторони правочину мали вільне волевиявлення та володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності як передбачено законом, та відповідним обсягом інформації щодо умов кредитування та можливих ризиків, що дало можливість підписати договір без будь-яких застережень.

З вищенаведених підстав суд вважає необґрунтованим і вимогу про визнання недійсним іпотечного договору та договору, яким вносились зміни до нього.

Крім того, суд враховуює преюдиційність положення, яке отримало своє відображення в Ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2012 року, винесеній за результатами перегляду рішення Личаківського районного суду м.Львова від 13.07.2012 року у справі №2/1312/159/12, в якому зазначено, що спірний кредитний договір не є споживчим за своєю суттю, оскільки власне не містить даних, що він надається позичальнику для придбання ним продукції, а крім того, кредит надано в іноземній валюті, що не допускається ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначене в повній мірі спростовує покликання відповідача як на підставу обґрунтованості заявленого зустрічного позову.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 243,60 грн. та 121,80 грн. судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 15,16,203,215,526,610,612,1054 ЦК України, ст..33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: цегляний житловий будинок №144 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Тракт Глинянський, буд.№144, позначений на поверхневому плані літерою «А-2», складається з пяти житлових кімнат, житловою площею 94,5 кв.м. та кухні, загальною площею 177,3 кв.м., до якого належать «Б» - цегляний сарай, «Г» - цегляний гараж, «З» -металеві ворота, «4,5,6» - огорожа з металевої сітки, «7,8» - металева хвіртка, «І» - асфальтне замощення; земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: м.Львів, вул.Тракт Глинянський, буд. 144, передана для обслуговування житлового будинку №144, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (ІПН:НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» з встановленням початкової ціни на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності - судовим експертом ОСОБА_9 згідно висновку судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 18.01.2018 року, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Договором про відкриття кредитної лінії №14-700кл/60 від 06.09.2007 року в розмірі 2 798 110 (два мільйони сімсот девяносто вісім тисяч сто десять) грн. 30 (тридцять) коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_5, (ІПН:НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 60, рахунок отримувача: 1026, МФО банку отримувача (код банку): 300001, Банк отримувача: Національний банк України, ) 243 (двісті сорок три) грн.. 60 (шістдесят) коп. та 121 (сто двадцять одна) грн.. 80 (вісімдесят) коп. судового збору.

В зустрічному позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач ОСОБА_10 Акціонерне Товариство «Банк «Фінанси та Кредит»: м.Київ, вул.Січових Стрільців, 60.

Відповідач ОСОБА_5: м.Львів, вул.Тракт Глинянський, 144.

Третя особа: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7: м.Львів, вул.Тракт Глинянський, 144.

Третя особа: Реєстраційна служба відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ЛМУЮ: м.Львів, вул.Городоцька, 299.

Третя особа: Личаківський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Львівській області: м.Львів, вулТуган-Барановського, 9А.

Третя особа: Служба у справах дітей Личаківської районної адміністрації: м.Львів, вул.К.Левицького, 67.

Суддя: Шеремета Г. І.