АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 6-5/12Головуючий у 1-й інстанції Шміло В.І.
Провадження № 22-ц/789/604/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

Головуючої - Парандюк Т.С.

Суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та участю - ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №6-5/12 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2012 року, постановлену суддею Шміло В.І., у справі за поданням головного державного виконавця відділу ДВС Бережанського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2012 року головний державний виконавець відділу ДВС Бережанського районного управління юстиції ОСОБА_3 звернувся до суду із поданням, затвердженим начальником відділу ДВС Бережанського районного управління юстиції, про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні у відділі ДВС Бережанського районного управління юстиції знаходиться судовий наказ №2н-13/10, виданий Бережанським районним судом 30.04.2010 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ Універсал Банк заборгованості в розмірі 19 580 грн. 89 коп.

Оскільки, боржник свої зобовязання добровільно перед стягувачем не виконав, суб'єкт подання просив обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання зазначеного обовязку.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2012 року подання головного державного виконавця відділу ДВС Бережанського районного управління юстиції задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання ним зобов'язань, без вилучення паспортного документа.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання головного державного виконавця, посилаючись на її незаконність, недоведеність його ухилення від виконання зобовязання.

В обгрунтування зазначив, що він є засновником МПП Апіс та для залучення іноземних інвестицій, впровадження новітніх технологій, укладення контрактів йому необхідно мати можливість виїзду за межі України.

Вказав, що державним виконавцем не представлено доказів про вчинення ним достатніх виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення. Сума боргу ним погашена, але державний виконавець ухвалу про обмеження його виїзду за кордон не скасував.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній.

Державний виконавець відділу ДВС Бережанського районного управління юстиції просить справу розглядати у їх відсутності за наявними в матеріалах справи документах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судом першої інстанції встановлено, що на час звернення головного державного виконавця з поданням до суду, на виконанні в відділі ДВС Бережанського районного управління юстиції знаходився судовий наказ №2н-13/10, виданий Бережанським районним судом 30.04.2010 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ Універсал Банк заборгованості в розмірі 19 580 грн. 89 коп.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З доданих до подання матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що відбувся і є обєктивно наявним факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобовязання, яке покладено на нього судовим наказом.

Проте, в порушення вимог вказаної норми, судом першої інстанції не було досліджено факту невиконання зобов'язань, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення боржника про виконавчі дії та ухилення його від виконання зобов'язань.

Відповідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Оскільки, відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Таким чином, в контексті вищезазначених норм права, державний виконавець повинен був довести факт свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобовязання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Саме самостійне невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків.

Таким чином, при постановленні ухвали, судом першої інстанції не було з'ясовано всі обставини справи та не перевірено факт ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим наказом та, чи були вжиті державним виконавцем всі заходи для забезпечення виконання цього судового наказу. Крім того, в апеляційній інстанції встановлено, що ОСОБА_1 виконав зобов'язання, погасивши суму боргу в розмірі 19580,89 грн.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання відділу ДВС Бережанського районного управління юстиції.

Судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2012 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким у задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 червня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4