Справа №265/333/18
Провадження №2/265/617/18
13 червня 2018 року місто Маріуполь
Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Щербіна А.В., при секретарі Хайтуловій Я.В., розглянувши в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним,
ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02.10.1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на Універсальній товарній біржі «Азовська універсальна товарна біржа» було укладено біржовий контракт № ОР 363, згідно з яким ОСОБА_2 придбала у приватну власність однокімнатну житлову квартиру № 67 будинок 19 корпус 2 по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі. Згідно з умовами біржового контракту, ОСОБА_2 були сплачені продавцям грошові кошти за придбання квартири. Продавці прийняли кошти, передали ОСОБА_2 правовстановлюючі документи та ключі від квартири. Істотні умови виконані сторонами у повному обсязі. Однак відповідачі від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу квартири ухилились, оскільки була можливість оформити договір купівлі продажу на товарній біржі. З часу придбання квартири ніяких претензій зі сторони продавців не надходило. ОСОБА_2 зареєструвала право власності у Маріупольському міському відділі комунального господарства «Бюро технічної інвентаризації». Вказує, що вона не була обізнана про необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу, оскільки на той час діяв Закону України «Про товарну біржу», згідно з яким, угоди, які укладались на біржі не підлягали нотаріальному посвідченню. На цей час звернутись до продавців квартири вона не має можливості. У звязку з тим, що вона не має можливості реалізувати своє право власності на квартиру, звертається до суду із даним позовом та просить визнати біржовий контракт № ОР 363 від 02.10.1998 року укладений на Універсальній товарній біржі «Азовська універсальна товарна біржа» дійсним.
В судове засідання позивач та її представники не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили .
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:
Згідно довідки МВКГ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 21.12.2017 року за ОСОБА_2, зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі біржового контракту № ОР 363 від 02.10.1998 року.
Правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачами на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу № ОР - 363 квартири АДРЕСА_3 мали місце до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. А тому, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України в редакції 1963 року.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.
Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірної квартири, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.
Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105,114 ЦК).
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (покупця за контрактом) продавець не мав.
Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізналася, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов'язкового нотаріального посвідчення.
Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_4 та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, окрім нотаріального посвідчення договору. Окрім того, приймаючи до уваги, що на даний час у позивача відсутня будь-яка можливість встановити місце перебування відповідачів, тому суд вважає доцільним визнати біржовий контракт (договір купівлі-продажу) №ОР - 363, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на Універсальній товарній біржі «Азовська універсальна товарна біржа» 02 жовтня 1998 року дійсним.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 47, 227 ЦК України (в редакції 1996 року), ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» (в редакції від 16.02.1993 року), ст. ст. 12, 13, 76, 77, 247, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -
1.Позов ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним - задовольнити.
2.Визнати біржовий контракт (договір купівлі - продажу) № ОР - 363 від 02 жовтня 1998 року, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований в Універсальній товарній біржі «Азовська універсальна товарна біржа» 02 жовтня 1998 року, згідно якого ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_5 дійсним.
3.Це рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
4. Це рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
5. Це рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.
Рішення складено 13 червня 2018 року.

Суддя А.В. Щербіна