Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 314/3995/15

провадження № 61-16168 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс 2009»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс 2009» на рішення Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,

від 28 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс 2009» (далі - ТОВ «Компанія Фенікс 2009») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна, посилаючись на те, що за договором оренди землі, укладеним із між сторонами, відповідач отримала кошти та зернові культури, однак договір оренди землі рішенням суду визнано недійсним, а тому, вважаючи отримане за договором безпідставно набутим майном, просив стягнути із відповідача його вартість.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області у складі судді Капітонова Є. М. від 18 березня 2016 року позов ТОВ «Компанія Фенікс 2009» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Компанія Фенікс 2009» вартість безпідставно набутого майна у розмірі 42 700 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки підстава отримання відповідачем майна відпала (договір оренди землі визнано недійсним), наявні підстави для покладення на відповідача обов'язку щодо повернення безпідставно набутого майна.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову

ТОВ «Компанія Фенікс 2009».

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки між сторонами існували договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, отримано відповідачем відповідно до умов договору, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому заявлені позивачем вимоги не можуть бути задоволені на підставі положень статті

1212 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Компанія Фенікс 2009» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач фактично не користувався земельною ділянкою відповідача, а тому ніяких зобов'язань щодо сплати орендної плати чи інших виплат у товариства не виникало.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції установлено, що 25 травня 2010 року між сторонами був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відповідно до якого позивачу була передана в оренду належна відповідачу земельна ділянка площею 4,9460 га, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Умовами цього договору встановлювався обов'язок позивача сплачувати відповідачу як орендодавцю орендну плату в грошовій або натуральній формі.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 серпня 2015 року, вказаний договір оренди землі визнано недійсним.

Із наданих позивачем копій відомостей, на виконання умов договору оренди позивачем протягом 2011-2013 років сплачував відповідачу певну орендну плату. Відповідно до копії заяв відповідача про видачу сільськогосподарської продукції та видаткового ордеру, відповідач отримав: 800 кг соняшника; 9 тис. кг озимої пшениці та грошові кошти у розмірі 4 500 грн.

Судом апеляційної інстанції установлено, що зазначена сільськогосподарська продукція та грошові кошти отримані в межах правовідносин за договором оренди землі.

Загальніпідстави для виникненнязобов'язанняу зв'язку знабуттям, збереженняммайна без достатньоїправової підстави визначенінормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правовоїпідстави» ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спорустосовно набуття майнаабо його збереженнябез достатніх правовихпідстав договірний характерправовідносин виключає можливістьзастосування до них судом положеньчастини першої статті1212 ЦК України, утому числі йщодо зобов'язанняповернутимайно потерпілому.

Таким чином, наявність між сторонами зобов'язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред'явлення позову в порядку статті

1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що сторони перебували у договірних відносинах, а кошти, які просив стягнути позивач, отримано відповідачем відповідно до умов договору, тобто за наявності правової підстави, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість задоволення позову на підставі положень статті

1212 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що у позивача жодних зобов'язань щодо сплати орендної плати чи інших виплат відповідачу не виникало спростовується вищевикладеним.

Слід зазначити, що позивач не позбавлений захистити свої права у інший спосіб.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс 2009» залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта