Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 759/15363/16-ц

провадження № 61-33039св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу судді Апеляційного суду міста Києва від 03 липня 2017 року ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якому просило стягнути кредитну заборгованість.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у справі у зв'язку з недотриманням правил підсудності, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 травня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме: надання оформленої належним чином апеляційної скарги та оригіналу документа про сплату судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Визнаючи неподаною апеляційну скаргу та повертаючи її заявнику, суд апеляційної інстанції виходив із того, що копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху заявником отримано, проте її вимоги не виконано.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 липня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявником недоліки апеляційної скарги були усунені, направлено відповідні документи рекомендованим листом. Визнаючи неподаною апеляційну скаргу суд обмежив встановлене Конституцією України право на судовий захист.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 04 червня 2018 року справу № 759/15363/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу,

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 травня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, окільки вона не відповідала вимогам частини другої статті 295 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення) та частини другій статті 297 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення).

Копію даної ухвали ОСОБА_4 отримав особисто, проте недоліки не усунув.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення) до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 121 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Апеляційний суд, встановивши, що заявник протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху судовий збір не сплатив, указаних в ухвалі недоліків скарги не усунув, правильно визнав його апеляційну скаргу неподаною та повернув її заявнику.

Доводи касаційної скарги про те, що заявником усунено недоліки апеляційної скарги, які направлені на адресу апеляційного суду рекомендованим листом, колегія суддів відхиляє. Матеріали справи не містять даних про вчинення ОСОБА_4 будь-яких дій, спрямованих на виконання отриманої ним особисто ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про порушення суом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржена ухвала відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 липня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат