Єдиний унікальний номер 225/3026/17 Номер провадження 22-ц/775/851/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.

за участю секретаря Глушко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 28 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухваленого судом у складі головуючого судді Андреєва В.В. у місті Торецьку Донецької області, повний текст рішення складено 05 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору без номеру від 03 березня 2011 року, відповідач отримав кредит у розмірі 3 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів за рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6. «Правил користування платіжною карткою».

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 1.1.2.3., до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені Кредитним договором. Проте відповідач не виконав свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором, чим порушив умови договору, вимоги чинного законодавства України, а тому, станом на 30 квітня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 38 523 грн. 73 коп., яка складається з наступного:

- 2909,88 гривень. - заборгованість за кредитом;

- 30103,20 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3200,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 гривень - штраф (фіксована частина);

- 1810,65 гривень - штраф (процентна складова).

Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 38 523 грн. 73 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1 600 гривень.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28 лютого 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 33 013 грн. 08 коп., яка складається з:

-2 909 грн. 88 коп. - заборгованість за кредитом;

-30 103 грн. 20 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1 371 грн. 13 коп.

Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 і подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог Банку.

В апеляційній скарзі відповідач посилалася на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку відповідача, Банк не надав до суду першої інстанції належні і допустимі докази укладення між сторонами договору.

Апелянт зазначив, що Банк також не надав до суду доказів того, що відповідач дійсно отримала банківську картку, що гроші були зараховані на цю картку. Також вона вважає, що наданий суду розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності відносин між сторонами.

ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач в односторонньому порядку неодноразово змінював проценту ставку по кредитному договору, що суперечить вимогам чинного законодавства. Банк не повідомляв її про зміну процентної ставки за кредитним договором, згідно з встановленою законодавством процедурою, та вона не давала згоду на таку зміну.

Представник позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені повістками про виклик до суду (а.с. 92-94, 95, 96).

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача, дійсно, є заборгованість по тілу кредиту та процентами за користування кредитними коштами перед Банком, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому вона підлягає стягненню з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення штрафу та заборгованості за пенею та комісією, суд зазначив, що ці вимоги протирічать законодавству України, а тому не підлягають задоволенню.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторони не оскаржують.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, що неоспорені сторонами.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 03 березня 2011 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Однак, в порушення умов договору ОСОБА_1 несвоєчасно сплачувала суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитом.

Відповідно до ст.ст.1054, 1049 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте, у порушення умов договору відповідачем порушено умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 березня 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, станом на 30 квітня 2017 року у неї утворилась заборгованість на загальну суму 38 523 грн. 73 коп., яка складається з наступного:

- 2 909 грн. 88 коп. - заборгованість за кредитом;

- 30 103 грн. 20 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3 635 грн. 83 коп. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1 810 грн. 65 коп. - штраф (процентна складова).

Втім, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р, до зазначених населених пунктів належить місто Торецьк Донецької області (колишня назва міста Дзержинськ).

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року, до зазначених населених пунктів належить м. Торецьк.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу ОСОБА_1, яка проживає у м. Торецьку, пеня, штрафи нараховані до та після 14 квітня 2014 року, відтак проведене позивачем нарахування пені, штрафів після 14 квітня 2014 року у загальному порядку є неправомірним.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання, має бути стягнута з відповідача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 909 грн. 88 коп. та проценти за користування кредитом - 30 103 грн. 20 коп., а усього - 33 013 грн. 08 коп.

Однак, з вказаним висновком суду першої інстанції щодо розміру стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом апеляційний суд не погоджується, а апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено ст. 1049 ЦК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином ,відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III.

Відповідно до статті 2 Закону, банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Апеляційний суд встановив, що 03 березня 2011 року відповідач, підписавши кредитний договір, отримав кредит у розмірі 3 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Виходячи з цього, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не існує договірних відносин, та начебто кредитний договір не укладений належним чином, а відповідач, не отримав кредитну картку від Банку.

Апеляційний суд вважає, що підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, погодивши істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, та фактично користуючись коштами, сторони підтвердили, що між ними виникли кредитні правовідносини. Тому доводи апеляційної скарги про відсутність договірних відносин не ґрунтуються на законі та суперечать встановленим обставинам справи.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 30 квітня 2017 року існувала заборгованість у відповідача за кредитом в розмірі 2 909 грн. 88 коп. та по процентам за користування кредитом в розмірі 30 103 грн. 20 коп. (а.с. 4-6).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача відносно розміру стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Правил користування платіжною карткою, за користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірах, встановлених Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів у році.

Згідно з довідкою про умови кредитування, за користування кредитом встановлена процентна ставка в розмірі 2,5 % на місяць, що дорівнює 30 % на рік (12 місяців х 2,5 %).

Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом, апеляційний суд враховує наступне.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що розрахунок процентів Банком провадився наступним чином: з 04 березня 2011 року по 31 серпня 2014 року - 30 %; з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,8 % та з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2017 року - 43,2 % на рік.

Згідно частини 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки, кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку, відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1.1.3.2.3 Умов, Банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови (а.с. 7 - 30).

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на викладене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі висновки містяться в наданих заявником для порівняння постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року.

Дослідивши докази по справі в частині законності підвищення Банком процентної ставки з 01 вересня 2014 року до 34,8 %, та з 01 квітня 2015 року до 42,3 %, апеляційний суд вважає, що позивач не надав суду доказів належного повідомлення Клієнта про підвищення Банком процентної ставки, що виключає право останнього на вказані дії, а тому, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення процентів після 01 вересня 2014 року за процентною ставкою 34,8% та після 01 квітня 2015 року за процентною ставкою 42,3 % є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що розрахунок заборгованості по процентам має бути наступним.

Заборгованість по процентам за користування кредитом розраховується за наступною формулою: тіло кредиту, на яке нараховуються відсотки, помножити на процентну ставку за користування кредитом за рік, поділити на кількість днів у році, та помножити на кількість днів у періоді, за який стягується заборгованість

Враховуючи те, що Банк з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, та з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2017 року неодноразово змінював проценту ставку, апеляційний суд вважає доречним стягнути проценти за користування кредитом наступним чином:

Заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 31 серпня 2014 року становить 649 грн. 53 коп. та вона розрахована правильно.

За перший період: з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року (у періоді 211 днів; тіло кредиту дорівнює 2 772 грн. 53 коп.; ставка за рік - 30 %) сума процентів дорівнює 487 грн. 50 коп. (із розрахунку: 2 772,53 грн. х 30 % /360 днів х 211 днів).

За другий період: з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2017 року (у періоді 760 днів; тіло кредиту дорівнює 2 772 грн. 53 коп.; ставка за рік - 30 %) сума процентів дорівнює 1755 грн. 93 коп. (зі розрахунку: 2 722,53 грн. х 30 % /360 днів х 760 день).

Відтак, загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитом у період з 04 березня 2011 року по 30 квітня 2017 року становить 2 892 грн. 96 коп. (із розрахунку: 649,53 грн.+487,50 грн.+1 755,93 грн.).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 2 892 грн. 96 коп., суму заборгованості за кредитом 2 909 гривень 88 коп., а усього - 5 802 грн. 84 коп.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та заборгованості за кредитом на загальну суму, як ухвалене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 03 березня 2011 року на суму 5 802 грн. 84 коп., що виникла станом на 30 квітня 2017 року, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 2 909 грн. 88 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 2 892 грн. 96 коп., частково задовольнивши апеляційну скаргу.

В іншій части рішення суду слід залишити без змін.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню частково, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 382 ЦПК України, судові витрати між сторонами слід розподілити наступним чином.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір за подачу позову Банком покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

З відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судового збору за подачу позову 241 грн., виходячи з розрахунку: 5 802 грн. 84 коп. х 100 / 38 523 грн. 73 коп. х 1 600 грн. / 100.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідачем, у зв'язку з переглядом справи і частковим задоволенням апеляційної скарги, слід стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 в розмірі 1 978 грн. 08 коп., виходячи з розрахунку: 33 013 грн. 08 коп. - 5 802 грн. 84 коп. = 27 210 грн. 24 коп.( 82, 42 % від оспорюваної нею сумою), а тому на її користь підлягає стягненню 1 978 грн. 08 коп., що складає 82,42% від сплаченої нею сумою судового збору за подачу апеляційної скарги (2400 грн. х 82,42 % )

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 28 лютого 2018 року змінити в частині: стягнення заборгованості за кредитом на загальну суму; заборгованості по відсоткам за користування кредитом та витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» МФО 305299, на р/р 3111: заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 березня 2011 року в сумі 5 802 (п'ять тисяч вісімсот дві) гривні 84 копійки, що виникла станом на 30 квітня 2017 року, з яких: 2909 (дві тисячі дев'ятсот дев'ять) гривень 88 коп. - заборгованість за кредитом; 2892 (дві тисячі вісімсот дев'яносто дві) гривні 96 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» МФО 305299, на р/р 3111 судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 241 (двісті сорок одна) гривні.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» МФО 305299, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 978 (одну тисячу дев'ятсот сімдесят вісім) гривень 08 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 21 червня 2018 року.

Судді: