Справа № Справа № 569/7056/18
Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,
з участю: секретаря судового засідання Багнюк О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
справу № 569/7056/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, -
ОСОБА_2 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, в якому просить суд розірвати її шлюб з ОСОБА_3, зареєстрований 07 серпня 2005 року сільською радою села Кухітська Воля Зарічненського району Рівненської області, актовий запис № 11, місце проживання малолітніх дітей - сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 визначити з нею та стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 1150 грн на кожну дитину щомісячно, а всього 3450 грн, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей. Після розірвання шлюбу просить суд залишити їй прізвище ОСОБА_2.
В обґрунтування позову посилається на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим. За час перебування у шлюбі, з вини відповідача, між ними постійно виникали непорозуміння. Відповідач не приймав і не приймає участі у веденні домашнього господарства і вихованні дітей, почав зневажати її як дружину. Її неодноразові намагання виправити ситуацію не знаходили у відповідача відгуку. З листопада 2012 року вони проживають з відповідачем окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільного господарства не ведеться, між ними втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. За таких обставин збереження сім'ї та подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим і більше не бажає мати жодних стосунків з відповідачем, а тому і просить суд шлюб розірвати.
Оскільки між нею та відповідачем не досягнуто згоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у визначеному нею розмірі.
Позивач ОСОБА_2 подала суду письмову заяву, в якій позов до ОСОБА_3 підтримала у повному обсязі та просить його задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку належним чином. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Відзив на позов відповідач не подав.
Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Судом встановлено, що сторони з 07 серпня 2005 року перебувають у шлюбі, від якого мають трьох малолітніх дітей - сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3.
На теперішній час сторони проживають окремо, сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу - його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що подальше спiльне життя подpужжя i збеpеження шлюбу супеpечило б iнтеpесам позивача, що мають для неї iстотне значення, а тому шлюб мiж стоpонами необхiдно pозipвати.
Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання трьох малолітніх дітей, які проживають разом з нею, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дітей.
Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.
Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).
Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька.
Враховуючи встановлені по справі обставини, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4, дочки ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6 у розмірі по 1150 гривень щомісячно на кожну дитину, що становить близько 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним.
Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров'я відповідача, наявність у нього інших, крім сина ОСОБА_4, дочки ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6, утриманців, тощо), судом не встановлена.
Керуючись ст.ст.24,110,112,180,181,182,184,191 Сiмейного кодексу України, ст.ст.258,259,264,265,273,352,354,430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Шлюб мiж ОСОБА_2 і ОСОБА_3, зареєстрований 07 серпня 2005 року сільською радою села Кухітська Воля Зарічненського району Рівненської області, актовий запис № 11, розірвати.
Після розірвання шлюбу прізвище позивача ОСОБА_2 залишити ОСОБА_2.
Малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити на проживання з матір'ю - ОСОБА_2.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 1150 (одній тисячі сто п'ятдесят) гривень щомісячно на кожну дитину, а всього 3450 (три тисячі чотириста п'ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 17 квітня 2018 року і до повноліття дітей.
Рiшення в частинi стягнення алiментiв у межах суми платежу за один місяць пiдлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач - ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.
Відповідач - ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.
Суддя: Куцоконь Ю.П.