Справа № 464/4311/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/6539/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3, представника ПАТ «Універсал Банк» - Червінського І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року, ухваленого судом у складі судді Горбань О.Ю., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ПАТ«Універсал Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 017-2008-1721 від 30 травня 2008 року в сумі 74 173,07 доларів США., що еквівалентно 1 589 039, 34 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі договору від 24.04.2008 третя особа - ОСОБА_6 отримав кредит в розмірі 108 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10.05.2033 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах та в строки, що передбачено договором. Оскільки ОСОБА_6 припинив виконувати свої зобов'язання за договором, виникла заборгованість станом на 06.04.2015 на загальну суму 74173,07 доларів США, що еквівалентно 1589039 грн. 34 коп. Для забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір поруки з відповідачем, за яким ОСОБА_2 поручилась за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Представник ПАТ «Універсал Банк» в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, та просила при ухваленні рішення врахувати курс валюти щодо гривні, згідно якого стягнути борг в сумі 74173,07 доларів США, що еквівалентно 1981904 грн. 43 коп.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2008 року № 017-2008-1721 у розмірі 74 173, 07 доларів США, що в гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на дату та час ухвалення рішення становить 1 981 904 (один мільйон дев'ятсот вісімдесят одна тисяча дев'ятсот чотири) грн. 43 коп., з них прострочена заборгованість в сумі 588,26 доларів США, що еквівалентно 15718,31 грн.; сума дострокового стягнення кредиту - 65486,35 доларів США, що еквівалентно 1 749 795,27 грн.; відсотків - 8048,20 доларів США, що еквівалентно 215047,90 грн.; підвищені відсотки - 50,26 доларів США, що еквівалентно 1342,95 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не перевірив повноваження відділення № 10 ВАТ «Універсал Банк» щодо прав на здійснення операцій з валютними цінностями. Стверджує, що у матеріалах справи відсутні докази отримання позичальником коштів в іноземній валюті чи їх конвертації банком в національну валюту з подальшим їх отриманням чи переказом. Посилається на те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості можуть бути виключно первинні документи, яких позивачем суду не надано. Вважає, що вимоги про стягнення коштів з поручителя є безпідставними. Стверджує, банк звернувся з позовною заявою до поручителя про стягнення заборгованості з пропуском строку позовної давності, а тому вважає, що позов задоволенню не підлягає. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 (зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 - т.1,а.с.194) , її представника - ОСОБА_3 на підтримання вимог апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, та посилання на те, що судом безпідставно взято до уваги заяву про уточнення позову щодо суми заборгованості з врахуванням курсу валют, пояснення представника ПАТ «Універсал Банк» - Червінського І.М. про заперечення доводів апеляційної скарги, та посилання на те, що рішення суду відповідає положенням закону, і, що строк позовної давності не є пропущений, так як ОСОБА_6 частково проводив погашення заборгованості в межах строку позовної давності, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Судом встановлено такі обставини.

Судом встановлено, що 30.05.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 017-2008-1721, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 108000 доларів США з терміном користування кредитом до 10.05.2033 року. Позичальник зобов'язується сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 12,45% річних щомісяця згідно графіку щомісячних платежів.

10.06.2009 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду, якою було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 12,45% на 5,68%. 25.06.2009 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду, якою було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 5,68% на 13,68%. Згідно додаткової угоди від 10 квітня 2012 року відсоткову ставку за користування кредитом змінено з 13,68% на 8,53%. 25 квітня 2012 року ці сторони уклали додаткову угоду, якою було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 8,53% на 16,53%.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30.05.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 017-2008-1721-Р/5. (а.с.63-66)

Також судом встановлено, що про всі зміни відсоткової ставки поручителя було повідомлено належним чином шляхом укладення з ним додаткових угод.

Пунктом 1.3 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобов»язаннями останнього. Згідно умов цих договорів у випадку порушення боржником своїх зобов»язань перед кредитором за кредитним договором, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Позивач по справі виконав свої зобов»язання за договором та надав позичальникові передбачену цим договором суму.

Позичальник не виконував належним чином умови кредитного договору, що стверджується розрахунком заборгованості. (а.с.6-8) Станом на 06.04.2015 заборгованість за кредитним договором складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 588,26 доларів США (12602 грн. 52 коп.), сума дострокового стягнення кредиту в розмірі 65486,35 доларів США (1402940 грн. 27 коп.), заборгованості з відсотків в розмірі 8048,20 доларів США (172419 грн. 80 коп.), підвищені відсотки в розмірі 50,26 доларів США (1076 грн. 74 коп.).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, позичальник за кредитним договором не виконував свої зобов»язань, а тому, оскільки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, з поручителя слід стягнути заборгованість за кредитним договором.

Висновки суду відповідають положенням закону та встановленим обставинам.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти, визначені у договорі.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року (справа 6-185 цс 14).

Солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо вказаних в законі чи договорі, і при цьому кредитору надається право вимагати виконання обов»язку частково або в повному обсязі від усіх боржників разом або від одного із боржників. Якщо обов»язок не буде виконано в повному обсязі одним із боржників, кредитор вправі вимагати неодержане від інших солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов»язаними до того моменту, поки їх обов»язок не буде виконано повністю. Кредитор вправі обирати, від кого він буде вимагати виконання обов»язку: від боржника, від поручителя, або від обох разом.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строки дії поруки, які передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України, не є строками захисту порушеного права, а строками існування суб»єктивного права кредитора й суб»єктивного обов»язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Оскільки за умовами кредитного договору позичальник зобов»язаний погашати кредит періодичними платежами згідно графіку, узгодженому сторонами, ці умови позичальником не виконувались, а тому з часу не проведення ним чергового щомісячного платежу у банку виникло право протягом шести місяців пред»явити вимогу до поручителя.

Суд першої інстанції перевіряв дотримання позивачем строку звернення до поручителя, та з врахуванням того, що відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості (т.1, а.с.8) останній платіж внесено позичальником і зараховано банком 21 січня 2015 року, та, що позов подано до суду 27 травня 2015 року, дійшов правильного висновку, що вимога до поручителя про виконання ним зобов»язань боржника за договором пред»явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, до закінчення строку виконання основного зобов»язання. Також колегія суддів вважає, що суд підставно взяв до уваги і те, що відсутні відомості про те, що кредитором встановлювався строк для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Крім того, судом враховано роз»яснення, викладені у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», про те, що у разі пред"явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, і при ухваленні рішення про стягнення заборгованості в розмірі 74173,07 доларів США, правильно взято до уваги курс долара США на день ухвалення рішення, та визначено заборгованість в еквіваленті 1981904,43 грн.

Вищевказане спростовує посилання апеляційної скарги на пропуск строку позовної давності та порушення норм процесуального права.

Також не може братись до уваги твердження в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання позичальником коштів в іноземній валюті чи їх конвертації банком в національну валюту з подальшим їх отриманням чи переказом, оскільки таке спростовується даними меморіального ордеру і виписки (т.1, а.с.77,78), згідно з якими кошти за кредитним договором отримані позичальником. Крім того, позичальник проводив погашення кредиту.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не перевірив повноваження відділення № 10 ВАТ «Універсал Банк» щодо прав на здійснення операцій з валютними цінностями, визнається колегією суддів безпідставним, оскільки доказів про те, що відділення банку є юридичною особою, до апеляційної скарги не додано.

Крім того, безпідставним є посилання в апеляційній скарзі, що не подано доказів, які підтверджують наявність заборгованості, так як до апеляційної скарги не долучено жодного доказу про повну сплату кредиту, як і не долучено власного розрахунку проведеної оплати.

А відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.06.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_7