ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/3081/15-ц

провадження № 22-ц/781/1176/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Дьомич Л.М., Карпенка О.Л.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

Зазначав, що 12 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 36440 доларів США на строк до 12 травня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,50% річних.

З метою забезпечення виконання за кредитним договором 12 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0-П.

Станом на 22 квітня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 становить 10294,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2014 року становить 229317 грн. 23 коп., з яких: 7224,95 доларів США (160944 грн. 28 коп.) - заборгованість за простроченим кредитом; 1561,56 дол. США (34785 грн. 59 коп.) - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 28214 грн. 79 коп. (1266,59 доларів США) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 5372 грн. 57 коп. (241,18 доларів США) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

21 жовтня 2014 року відповідачам було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак відповідачі свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по кредиту та сплаті процентів за користування ним, не виконали.

Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку борг в розмірі 8786,51 доларів США та пеню в розмірі 33587 грн. 36 коп. та судовий збір.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року позов задоволено. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь банку суму боргу в розмірі 8786,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2014 року становить 229317 грн. 23 коп. та заборгованість по сплаті пені в розмірі 33587 грн. 36 коп. та по 506 грн. 34 коп. сплаченого судового збору з кожного.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 грудня 2015 року за клопотання позивача виправлено описку в рішенні суду щодо визначення суми заборгованості за курсом НБУ, замість 229317 грн.23 коп. за курсом НБУ станом на 22 квітня 2014 року заборгованість становить 160944 грн.87 коп. (т .1 а.с.100).

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 8786,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2014 року становить 160944 грн. 87 коп. та заборгованість по сплаті пені в розмірі 2000 грн. та судові витрати по справі, в задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовити. Зазначає, що у кредитному договорі строк виконання зобов?язання визначений датою 12 травня 2015 року, останній платіж підлягав сплаті 13 квітня 2015 року в сумі 433,77 доларів США. Позичальник припинив виконувати зобов?язання за кредитним договором з січня 2014 року за сумою кредиту та з жовтня 2014 року припинив сплату відсотків за кредитним договором. За таких обставин у банка виникло право пред?явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов?язання боржника протягом наступних шести місяців, починаючи з лютого 2014 року. Банк звернувся з позовом лише 28 квітня 2015 року, тобто за 14 днів до дати закінчення терміну дії кредитного договору і зобов?язання поручителя за договором поруки є припинені. Також позивачем не надано, а судом не витребувано та не досліджено доказів надання кредитних коштів ОСОБА_1 У випадку ненадання доказів отримання кредитних коштів підстави для задоволення позову щодо стягнення заборгованості взагалі відсутні, оскільки наявність кредитного договору не тягне за собою зобов'язань по його виконанню у випадку не підтвердження факту надання кредитних коштів. В разі задоволення позову просив розстрочити виконання рішення в зв'язку з тяжким фінансовим становищем та станом здоров'я, а також на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір пені.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року залишено без змін (т.2 а.с.5-10).

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.65-68).

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктами 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з с особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 20 червня 2018 року (т.2 а.с.71).

В засідання апеляційного суду позивач, відповідачі, представник відповідача ОСОБА_3, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку (т.2 а.с.72-73,74-78), не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 12 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір №0 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, за умовами якого банк зобов'язувався надати позивачу на придбання автомобіля 36440 доларів США, а ОСОБА_1 зобов'язався повернути в порядку і на умовах, визначених цим договором та графіком погашення кредиту за договором, який є додатком №1 до кредитного договору, вказані кошти та сплатити проценти за його користування, з кінцевою датою погашення 12 травня 2015 року (т.1 а.с.6-14,15-17).

У п.2.1 договору зазначено що у забезпечення виконання грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за договором надається порука ОСОБА_2 за договором поруки №0-П, а також позичальник передає в заставу транспортний засіб автомобіль марки «SSANG YONG», 2008 року випуску.

12 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 ( дружиною позичальника) укладено договір поруки №0-П, за умовами якого вона зобов'язалася перед кредитором солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань за договором №0. Сума основного договору становить 35440 дол.США, термін виконання основного зобов'язання 12 травня 2015 року, договір поруки набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання всіх зобов'язань боржника за основним договором (т.2 а.с.18). Факт підписання кредитного договору та договору поруки в апеляційній скарзі не оспорюється.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав передбачені договором кошти, за які відповідач придбав автомобіль та передав його банку в заставу, що підтверджується договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу.

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги про не підтвердження факту надання кредитних коштів. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник, починаючи з 15 травня 2008 року виконував умови договору, сплачував кошти за наданим кредитом та дотримувався графіку погашення кредитних коштів до січня 2014 року (т.1 а.с.20-30).

З січня 2014 року позичальник припинив сплату тіла кредиту, а з жовтня 2014 року - сплату процентів, тому банк рекомендованими листами 21 жовтня 2014 року за вих.№ 17863 і №17864 надіслав вимогу боржнику та поручителю про солідарне погашення суми кредиту в повному обсязі протягом 31 календарного дня з дати отримання вимоги (т.1 а.с.39-44). Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості є зміною строку виконання основного зобов'язання, а оскільки відомості про дату його отримання у справі відсутні, то слід вважати, що строк виконання змінено з 12 травня 2015 року на 22 листопада 2014 року. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15.

З позовом до суду банк звернувся 28 квітня 2015 року (т.1 а.с.2).

Судом встановлено, що станом на 22 квітня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить:

7224,95 дол. США - тіло кредиту;

1561,56 дол. США - проценти за користування кредитом;

28214 грн. 79 коп. пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту;

5372 грн. 57 коп. пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Цей розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами в апеляційній скарзі в інтересах боржника не оспорюється, а ставиться питання про розстрочення виконання рішення суду та зменшення розміру пені.

Відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу, як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. За змістом ст.374 ЦПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за результатом розгляду апеляційної скарги не належать повноваження щодо розстрочення виконання рішення суду, тому доводи апеляційної скарги в цій частині слід визнати безпідставними.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Разом з тим, гривневий еквівалент заборгованості за тілом кредиту та відсотками становить 195729 грн.87 коп., а присуджений розмір пені 33587 грн.36 коп. За таких обставин розмір пені не перевищує розмір збитків .

Крім того, на підтвердження майнового стану боржник надав довідку про необхідність лікування та довідку про заробітну плату, інші докази на підтвердження майнового стану ( довідка податкового органу щодо розміру отриманих доходів, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка наявність або відсутність нерухомості, транспортних засобів) боржником не надані, тому передбачені законом підстави для зменшення пені відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги боржника про припинення поруки, колегія суддів зазначає наступне.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов'язків.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Якщо банк пред'явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов'язання.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 14 червня 2017 року у справі за № 6-1009цс17.

За таких обставин в межах доводів апеляційної скарги не можна погодитися з доводами боржника, що порука є припиненою повністю, оскільки протягом шести місяців з дня зміни строку виконання зобов'язання (з 22 листопада 2014 року) банк звернувся з позовом до суду і поручитель повинен нести солідарну відповідальність з боржником за цей період.

Таким чином, стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно за порукою, яка не є повністю припиненою, не порушує права боржника.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 20 червня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.М.Дьомич

О.Л.Карпенко