Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 760/22238/15-ц

провадження № 61-9549св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Провідна», ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Геращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова «Компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»), ОСОБА_5 про стягнення суми страхового відшкодування.

Позов мотивовано тим, що 20 грудня 2014 року з вини ОСОБА_5 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі -ДТП), внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Ford Kuga», номерний знак НОМЕР_1, застрахований у ПрАТ «СК «Провідна» на підставі договору добровільного страхування, під керуванням позивача.

Вигодонабувачем за договором страхування є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»).

23 грудня 2014 року та 05 березня 2015 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про настання страхового випадку.

05 та 24 березня 2015 року ПрАТ «СК «Провідна» повідомило позивача про намір виплатити 8 368,94 грн страхового відшкодування та про відмову у виплаті страхового відшкодування за вартість відновлювального ремонту вітрового скла у розмірі 11 498,91 грн, оскільки це пошкодження не пов'язане зі страховим випадком.

Вказане страхове відшкодування вигодонабувачу було перераховано у рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором, яка існувала на момент настання страхового випадку.

02 квітня 2015 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про перерахунок розміру страхового відшкодування, оскільки згідно з даними проведеного на замовлення позивача автотоварознавчого дослідження № 24/03-ТЗ від 27 березня 2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 27 040,89 грн, величина втрати товарної вартості складає 14 260,14 грн.

Оскільки втрата товарної вартості є складовою матеріального збитку, то позивач просив стягнути її вартість з ОСОБА_5

У зв'язку з вказаним та тим, що ПрАТ «СК «Провідна» здійснювало розрахунок збитку не за розцінками станції технічного обслуговування (далі - СТО) офіційного дилера автомобілів марки «Ford», не здійснило виплату страхового відшкодування у повному обсязі, позивач просив суд стягнути з страхової компанії на свою користь 30 170,86 грн страхового відшкодування, з ОСОБА_5 - величину втрати товарної вартості в сумі 14 260,14 грн, а також просив стягнути судові витрати пропорційно до заявлених вимог.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 04 липня 2016 року у складі судді Кізюн Л. І. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПрАТ «СК «Провідна» було визначено розмір страхового відшкодування відповідно до умов укладеного з позивачем договору страхування.

Оскільки ОСОБА_4 не заявляв вимогу про проведення експертизи, наданий ним висновок щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля суд не взяв до уваги.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту вітрового скла, суд виходив з того, що таке пошкодження не пов'язано із страховим випадком 23 грудня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_5 про стягнення збитків за втрату товарної вартості, суд вважав, що страховою компанією було повністю відшкодовано завдані позивачеві збитки.

Не погодившись із цим рішенням, позивач оскаржив його до апеляційного суду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 листопада 2016 року прийнято відмову ОСОБА_4 від позовних вимог про стягнення вартості вітрового скла у розмірі 11 498,91 грн. та закрито провадження по справі у цій частині.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_4

Скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 18 671,95 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 460 грн та сплату судового збору у розмірі 243,6 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 величину втрати товарної вартості у розмірі 14 260,14 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 460 грн та сплату судового збору у розмірі 243,6 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки автомобіль позивача перебував на гарантійному обслуговуванні, за умовами пункту 13.1 договору страхування вартість його відновлювального ремонту розраховується згідно із рахунками СТО офіційного дилера. Однак у порушення умов договору страхова компанія здійснила такий розрахунок на підставі рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Автогарант АВ» (далі - ТОВ «Автогарант АВ»), а не офіційного дилера - ТОВ «Віннер Автомотів», тому вартість відновлювального ремонту слід розраховувати за наданим позивачем висновком за мінусом вже сплаченого відшкодування у розмірі 8 368,94 грн. Страхове відшкодування слід стягнути саме на користь позивача, а не вигодонабувача, оскільки у ОСОБА_4 відсутня кредитна заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк». Вимоги про стягнення з ОСОБА_5 втрати товарної вартості є обґрунтованими, оскільки страхова компанія не несе відповідальність за такі збитки відповідно до умов договору.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Провідна» просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Автогарант АВ» - є офіційним дилером автомобілів марки «Ford», тому вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля у розмірі 8 368,94 грн була розрахована відповідно до умов договору страхування саме цим СТО та перерахована вигодонабувачу відповідно до умов договору страхування з вирахуванням податку на додану вартість та розміру франшизи, проте апеляційний суд безпідставно узяв до уваги вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача у розмірі 30 170,86 грн, оскілки цей розрахунок взято не офіційним дилером автомобілів марки «Ford», а з автотоварознавчого дослідження, яким не враховано франшизу та розмір податку, що передбачені договором страхування. Висновки експертизи, проведеної позивачем, не визнані страховиком відповідно до умов договору страхування.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивований тим, що його транспортний засіб знаходився на гарантійному обслуговуванні виключно у офіційного дилера автомобілів марки «Ford» - ТОВ «Вінер Автомотів», тому оцінку збитків мало робити саме це СТО. Оскільки відповідач не надав розрахунку зробленого ТОВ «Віннер Автомотів», суд правильно взяв до уваги вартість ремонту, визначеного у авто товарознавчому дослідженні. Відповідач під час розгляду справи не заявляв клопотання про призначення експертизи, тобто не ставив під сумнів розрахунок шкоди, викладений у автотоварознавчому дослідженні від 27 березня 2015 року.

Оскільки судове рішення не оскаржується в частині вирішення стягнення з ОСОБА_5 втрати товарної вартості, тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України законність ухваленого в цій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення апеляційної інстанції відповідає.

Суди установили, що 07 березня 2014 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, переданого в заставу, згідно з умовами якого було застраховано автомобіль «Ford Kuga», номерний знак НОМЕР_1. Вигодонабувачем за договором визначено ПАТ «Укрсоцбанк».

20 грудня 2014 року сталася ДТП за участю автомобілів «BMW», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля «Ford Kuga», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 09 січня 2015 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

23 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про факт настання події, в якій просив належне йому страхове відшкодування виплатити на СТО, згідно із направленням страховика.

ПрАТ «СК «Провідна» 24 березня 2015 року повідомило ОСОБА_4 про те, що страхова виплата по вказаній події у сумі 8 368, 94 грн буде здійснена на рахунок ПАТ «Укрсоцбанк» та здійснила таке перерахування 20 квітня 2015 року.

02 квітня 2015 року ОСОБА_4 подав до ПрАТ «СК «Провідна» заяву, у якій, у зв'язку з незгодою з визначеним розміром суми відшкодування, просив долучити до справи матеріали незалежної експертизи та розрахувати суму збитку згідно із даною експертизою.

Як вбачається з даних висновку № 24/03-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 27 березня 2015 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Ford Kuga», номерний знак НОМЕР_1, становить 27 040,89 грн, величина втрати товарної вартості - 14 260,14 грн, вартість проведеного автотоварознавчого дослідження становить 920 грн.

07 квітня 2015 року ПрАТ «СК «Провідна» повідомило ОСОБА_4 про те, що розмір страхового відшкодування визначено ПрАТ «СК «Провідна» на підставі рахунку, складеного ТОВ «Автогарант АВ», на підставі пункту 12.1. договору страхування.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 6 Закону добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Частиною другою статті 8 Закону передбачено, що страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною першою статті 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 13 договору страхування, що укладений між позивачем та ПрАТ «СК «Провідна» встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу розраховується згідно з рахунками СТО, що здійснює відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу, на яку страхувальника направив страховик. Для транспортних засобів, що на момент настання страхового випадку знаходились на гарантійному обслуговуванні виробника, - на СТО офіційного дилера марки застрахованого транспортного засобу.

Згідно із пунктом 31.2 договору страхування при виникненні спорів з причин та розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу, кожна із сторін має право вимагати проведення експертизи.

Вирішуючи спір, апеляційний суд входив з того, що єдиним належним доказом розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є висновок № 24/03-ТЗ від 27 березня 2015 року, наданий позивачем відповідно до пункту 31.2 договору страхування, а не рахунок, складений ТОВ «Автогарант АВ», як субпідрядником за договором про надання послуг по ремонту автотранспортних засобів.

Такий висновок суду відповідає умовам, укладеного між сторонами договору, та обставинам справи.

Дані про те, що ТОВ «Автогарант АВ» станом на момент дорожньо-транспортної пригоди був офіційним дилером автомобілів марки «Ford» в матеріалах справи відсутні.

Доводи про те, що вказане підтверджено договором про надання послуг від 14 травня 2014 року, укладеному між ТОВ «Віннер Імпортс Україна, Лтд» та ТОВ «Автогарант АВ», є безпідставними, оскільки зі змісту цього договору вбачається, що останній має право виконувати роботи по технічному (сервісному) обслуговуванню та ремонту автомобілів, а не надавати оцінку та розраховувати величину страхового відшкодування.

Подана до касаційного суду довідка ТОВ «Віннер Імпортс Україна, ЛТД» № 786 від 18 серпня 2017 року на підтвердження того, що станом на 05 березня 2015 року ТОВ «Автогарант АВ» був офіційним дилером автомобілів марки «Ford», не може бути прийнята судом до уваги, оскільки не була предметом оцінки апеляційного суду.

Таким чином, умовами страхового договору передбачено обов'язок страховика визначити вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу згідно із розрахунками СТО офіційного дилера марки застрахованого транспортного засобу, а ПрАТ «СК «Провідна», заперечуючи доводи позивача про невиконання цієї умови договору страховиком, не надало суду належних та допустимих доказів протилежного.

За таких обставин висновок апеляційного суду щодо безпідставного розрахунку страховиком суми страхового відшкодування на підставі рахунку, наданого ТОВ «Автогарант АВ», є правильним, тому суд обґрунтовано виходив з вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, розрахованої експертом у автотоварознавчому дослідженні.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд помилково не врахував франшизу та розмір податку, які передбачені договором страхування, є безпідставними, оскільки такі відрахування у розмірі 1 399,95 грн були враховані під час виплати страхового відшкодування у розмірі 8 369,94 грн, про що було зазначено відповідачем у запереченні на позовну заяву (а.с. 82), а іншого розміру податку на додану вартість матеріали справи не містять.

Правильними є також висновки апеляційного суду про те, що вказане страхове відшкодування слід стягнути саме на користь позивача, а не вигодонабувача за договором страхування - ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки на час розгляду справи в суді зобов'язання за договором кредиту від 07 березня 2014 року ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк» виконані в повному обсязі, що підтверджується довідкою № 301.1-186/96-12008 від 06 липня 2015 року (а.с. 35).

Судове рішення апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 16 січня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування цього судового рішення, тому його виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк