Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 278/1735/15-ц

провадження № 61-24339 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - прокурор Житомирського району Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради, дочірнього підприємства «Пулинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради;

відповідачі: Житомирська районна державна адміністрація, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52 ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63;

третя особа - Державна інспекція сільського господарства у Житомирській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року у складі судді Грубіяна Є. О. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Косигіної Л. М., Худякова А. М., Микитюк О. Ю.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року прокурор Житомирського району Житомирської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради, власника КП «Житомироблагроліс» та дочірнього підприємства«Червоноармійський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради (далі - ДП Червоноармійський лісгосп АПК»), правонаступником якого є дочірнє підприємство «Пулинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради (далі - ДП «Пулинський лісгосп АПК»), до Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_64, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, третя особа - Державна інспекція сільського господарства у Житомирській області, про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 16 грудня 2010 року № 1164 «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради» фізичним особам, відповідачам у справі, надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею по 0,12 га кожному за межами населеного пункту з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 28 грудня 2010 року № 1202 затверджено проект із землеустрою щодо відведення вищевказаним особам земельних ділянок у власність для ведення садівництва на території зазначеної сільської ради, передано вищевказаним громадянам у власність земельні ділянки.

Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 28 лютого 2011 року за № 136 внесено зміни в додаток до розпорядження від 28 грудня 2010 року № 1202 в частині визначення площі земельних ділянок, де зазначалось, що громадянам надаються у власність земельні ділянки площею по 0,1000 га кожному.

Прокурор зазначав, що вказані вище розпорядження винесені Житомирською районною державною адміністрацією Житомирської області з порушенням вимог законодавства, всупереч встановленому ЗК України порядку припинення прав на землю та з перевищенням повноважень. Зокрема, з аналізу та співставлення графічних матеріалів землевпорядної документації, даних публічної кадастрової карти випливає, що у приватну власність фізичним особам, відповідачам у справі, передано землі, що належать на праві постійного користування ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», як правонаступнику реорганізованого державного підприємства «Житомирський лісгосп» (далі - ДП «Житомирський лісгосп»). ДП «Житомирський лісгосп» заяву про припинення права користування земельними ділянками, що були відчужені, не подавав. Спірні земельні ділянки до земель запасу Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області не передавалися, що виключає можливість розпорядження районною державною адміністрацією вказаними землями, а такими повноваженнями у силу статті 149 ЗК України наділений Кабінет Міністрів України. Також оспорюваними розпорядженнями із постійного користування ДП «Житомирський лісгосп» вилучено землі лісогосподарського призначення загальною площею понад 6 га для ведення садівництва, а, відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми частини дев'ятої статті 149 ЗК України. У порушення вимог частини другої статті 20, частини третьої статті 122 ЗК України зазначеними розпорядженнями Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області змінено цільове призначення земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі садівництва.

9 червня 2011 року ОСОБА_46 і ОСОБА_47 відчужили земельні ділянки площею по 0,1 га кожна на користь ОСОБА_63, який у подальшому отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2 га.

27 жовтня 2011 року ОСОБА_52 та 28 жовтня 2011 року ОСОБА_54 продали свої ділянки ОСОБА_62, який у подальшому отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2 га. Оскільки вказані земельні ділянки вибули з володіння лісогосподарського підприємства поза його волею, а ОСОБА_52, ОСОБА_54, ОСОБА_46 і ОСОБА_47 набули право власності на ділянки у порушення вимог земельного законодавства, оскільки вилучення земельних ділянок понад 1 га належить до повноважень Кабінету Міністрів, то власник має право витребувати вищезазначені земельні ділянки із чужого незаконного володіння ОСОБА_62 та ОСОБА_63

Ураховуючи викладене прокурор просив суд: визнати недійсними розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації: від 16 грудня 2010 року № 1164 «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради», від 28 грудня 2010 року № 1202 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради», від 28 лютого 2011 року № 136 «Про внесення змін у розпорядження голови райдержадміністрації від 28 грудня 2010 року № 1202»; визнати недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки та скасувати їх державну реєстрацію, видані фізичним особам, відповідачам у справі; витребувати у ОСОБА_62 та ОСОБА_63 на користь ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» земельні ділянки площею 0,2 га кожна, розташовані на території Зарічанської сільради Житомирського району Житомирської області; зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_67 ОСОБА_12, ОСОБА_65, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_64, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61 повернути до земель ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» земельні ділянки, одержані на підставі розпоряджень голови Житомирської районної державної адміністрації від 16 грудня 2010 року № 1164, від 28 грудня 2010 року № 1202, від 28 лютого 2011 року № 136; зобов'язати ОСОБА_62 та ОСОБА_63 повернути до земель ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» земельні ділянки площею 0,2 га кожна, одержані ними згідно державних актів на право приватної власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором не доведено факт видачі земельних ділянок громадянам, відповідачам у справі, за рахунок земель лісового фонду, які підвідомчі ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», а призначену судову земельно-технічну експертизу прокурор не оплатив. У зв'язку з цим відсутні підстави для застосування положень про позовну давність, про що заявив відповідач ОСОБА_63

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що прокурором не надано доказів того, що спірні земельні ділянки належать до земель лісового фонду. Відсутні належні і допустимі докази відведення й закріплення спірних земельних ділянок за лісовпорядними організаціями, а, отже, не доведено факту їх вибуття з державної власності всупереч закону та волі держави. Також відсутні належним чином оформлені планово-картографічні матеріали лісовпорядкування ДП «Пулинський лісгосп АПК», за наявності яких можна встановити, чи змінювалося цільове призначення земельних ділянок, чи відносилися вони до земель лісового призначення, чи відбулося накладання земельних ділянок.

У квітні 2017 року заступник прокурора Житомирської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що оскільки земельні ділянки і права на них на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства у поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Системний аналіз норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Згідно зі статтею 27 ЛК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як гектар, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Спірні земельні ділянки лісового фонду в установленому законом порядку в лісогосподарських підприємств вилучені не були, а унаслідок прийняття спірних розпоряджень районної державної адміністрації фактично змінено їх цільове призначення з лісогосподарського на сільськогосподарське.

Встановивши, що ДП «Житомирський лісгосп АПК» на праві постійного користування на підставі матеріалів лісовпорядкування належали землі лісового фонду на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області, суди дійшли помилкового висновку про те, що відсутні підстави вважати, що на даний час ці землі відносяться до земель лісового фонду, оскільки їх після ліквідації ДП «Житомирський лісгосп АПК», нібито, не передано ДП «Червоноармійський лісгосп АПК». Судами не враховано, що навіть у тому разі, якщо б ці землі і не були передані іншому спеціалізованому лісогосподарському підприємству, без дотримання відповідної процедури щодо зміни їх цільового призначення ці землі так і залишились лісовими, а тому не могли бути надані у власність відповідачам для ведення садівництва.

Судами не враховано, що повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України, відповідно до частини сьомої якої Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу. У зазначених статтях йдеться про порядок вилучення певних земельних ділянок.

Відповідно до частини дев'ятої 9 статті 149 ЗК України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Оскільки оскаржуваними розпорядженнями у власність громадянами були передані землі лісового фонду площею, що значно перевищувала 1 га, ці дії свідчать про перевищення головою районної державної адміністрації повноважень, передбачених законом.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 16 грудня 2010 року № 1164 «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради» надано: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_65, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_64, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_68., ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею по 0,12 га кожному за межами населеного пункту з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 28 грудня 2010 року № 1202 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради» затверджені проекти із землеустрою щодо відведення зазначеним вище громадянам земельних ділянок у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області та передано вказаним особам у власність земельні ділянки площею 0,12 га кожному для ведення садівництва.

Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 28 лютого 2011 року № 136 «Про внесення змін у розпорядження голови райдержадміністрації від 28 грудня 2010 року № 1202» внесені зміни в додаток до вищевказаного розпорядження, згідно з яким у власність громадянам надані ділянки площею по 0,1000 га кожна із зазначенням їх номерів: ОСОБА_4 - НОМЕР_2, ОСОБА_5 - НОМЕР_3, ОСОБА_6 - НОМЕР_4 ОСОБА_7 - НОМЕР_5 ОСОБА_8 - НОМЕР_8, ОСОБА_9 - НОМЕР_11 ОСОБА_10 - НОМЕР_10, ОСОБА_11 - НОМЕР_6, ОСОБА_12 - НОМЕР_7, ОСОБА_65 - НОМЕР_12 ОСОБА_14 - НОМЕР_13, ОСОБА_15 - НОМЕР_17 ОСОБА_16 - НОМЕР_14, ОСОБА_17 - НОМЕР_15, ОСОБА_18 - НОМЕР_16, ОСОБА_19 - НОМЕР_18 ОСОБА_20 - НОМЕР_19, ОСОБА_21 - НОМЕР_20 ОСОБА_22 - НОМЕР_21, ОСОБА_23 - НОМЕР_22, ОСОБА_64 - НОМЕР_23 ОСОБА_25 - НОМЕР_24, ОСОБА_26 - НОМЕР_25 ОСОБА_27 - НОМЕР_26, ОСОБА_28 - НОМЕР_27, ОСОБА_29 - НОМЕР_28, ОСОБА_30 - НОМЕР_30, ОСОБА_31 - НОМЕР_29, ОСОБА_32 - НОМЕР_31, ОСОБА_33 - НОМЕР_32, ОСОБА_34 - НОМЕР_41, ОСОБА_35 - НОМЕР_33 ОСОБА_36 - НОМЕР_34, ОСОБА_37 - НОМЕР_35 ОСОБА_38 - НОМЕР_36 ОСОБА_39 - НОМЕР_37, ОСОБА_40 - НОМЕР_38, ОСОБА_41 - НОМЕР_39, ОСОБА_42 - НОМЕР_40 ОСОБА_43 - НОМЕР_42 ОСОБА_44 - НОМЕР_43, ОСОБА_45 - НОМЕР_44 ОСОБА_46 - НОМЕР_45 ОСОБА_47 - НОМЕР_46, ОСОБА_48 - НОМЕР_47, ОСОБА_49 - НОМЕР_48, ОСОБА_50 - НОМЕР_49, ОСОБА_51 - НОМЕР_50 ОСОБА_52 - НОМЕР_51 ОСОБА_54 - НОМЕР_52, ОСОБА_55 - № НОМЕР_9, ОСОБА_56 - НОМЕР_53 ОСОБА_57 - НОМЕР_54, ОСОБА_58 - НОМЕР_55 ОСОБА_59 - НОМЕР_56 ОСОБА_60 - НОМЕР_57 ОСОБА_61 - НОМЕР_58

На підставі вищевказаних розпоряджень та проектів із землеустрою фізичним особам, відповідачам у справі, були видані державні акти на право приватної власності на земельні ділянки.

9 червня 2011 року ОСОБА_46 і ОСОБА_47 відчужили земельні ділянки площею по 0,1 га кожна на користь ОСОБА_63, який у подальшому отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2 га.

27 жовтня 2011 року ОСОБА_52 та 28 жовтня 2011 року ОСОБА_54 продали свої ділянки ОСОБА_62, який у подальшому отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2 га.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадкова справа після її смерті не заводилась.

На виконання постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» були перейменовані: Червоноармійський район на Пулинський район Житомирської області; селище міського типу Червоноармійськ Червоноармійського району Житомирської області на селище міського типу Пулини. Відтак, ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» було перейменовано на ДП «Пулинський лісгосп АПК».

Згідно з розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 15 грудня 2011 року № 455 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення» у зв'язку з припиненням юридичної особи ДП «Житомирський лісгосп АПК» шляхом приєднання до ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», правонаступником якого є ДП «Пулинський лісгосп АПК», припинено право постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення ДП «Житомирський лісгосп АПК» загальною площею 6663,4 га. Зобов'язано ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», правонаступником якого є ДП «Пулинський лісгосп АПК», розробити технічну документацію із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельними ділянками, та подати її на затвердження Житомирській обласної державної адміністрації.

ЛистомЖитомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради від 10 грудня 2015 року № 393 повідомлено, що розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 20 грудня 2005 року № 821 затверджено технічну документацію по інвентаризації земельних ділянок лісового фонду з метою передачі їх в постійне користування та складання державних актів на право постійного користування земельними ділянками ДП «Житомирський лісгосп АПК» в адміністративних межах Житомирського району, зокрема, Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області площею 24,6 га.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України (тут і далі у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у пункті 2 статті 5 ЛК України (тут і далі в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 ЛК України).

Поряд із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України) та включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК України).

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України).

Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

За статтею 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об'єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 24 грудня 2014 року № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року № 6-377цс15.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив з того, що відсутні належним чином оформлені планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які б підтверджували належність спірних земельних ділянок до лісового фонду, а, отже немає доказів того, що спірні земельні ділянки перебувають у державній власності та належить до земель лісового фонду; будь-які документи щодо відведення та закріплення спірних земельних ділянки за будь-якими лісовпорядними організаціями також відсутні.

При цьому у порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року апеляційний суд не перевірив доводів прокурора про те, що з плану лісонасаджень Житомирського лісництва ДП «Житомирський лісгосп АПК» на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області убачається, що у власність громадян, відповідачів у справі, були передані землі кварталу 78 лісництва. Характеристика зазначених земельних ділянок приведена у таксаційному описі лісового фонду Житомирського лісництва, згідно якого останні містять лісові насадження з деревостанами лісових культур, вік яких подекуди сягає 60 років, а діаметр - 24 см.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на листи Управління Держземагенства Житомирському районі від 9 червня 2015 року № 10-603-0.5-6543/2-15 (щодо зменшення площі земель, що обліковувались за ДП «Житомирський лісгосп АПК»), від 15 червня 2015 року №10-603-0.5-6882/2-15 (щодо зменшення площі лісогосподарських земель саме на підставі оскаржуваних розпоряджень), листи виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» від 16 лютого 2016 року № 1898кн./вих.16 та від 6 січня 2017 року НОМЕР_15, додатками до яких є детальна схема накладення картографічної бази даних кварталу 78 та спірних земельних ділянок на ортофотоплані Публічної кадастрової карти України.

У порушення вказаних вимог закону апеляційний суд не врахував доводів прокурора про те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення, їх передача іншому спеціалізованому лісогосподарському підприємству не змінює їх державну форму власності, а факту передачі земель у власність громадянам, відповідачам у справі, саме за рахунок земель сільськогосподарського призначення судом встановлено не було.

Відповідно до частини шостої статті 149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, встановивши, що спірними розпорядженнями районної державної адміністрації громадянам, відповідачам у справі, були передані земельні ділянки, загальна площа яких перевищувала 1 га, апеляційний суд не визначився, чи не свідчать такі дії про перевищення головою районної державної адміністрації повноважень, передбачених законом.

Крім того, судом не враховано, що проект землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянокне було погоджено з центральним органом виконавчої влади (частина перша статті 57 ЛК України), а спірними розпорядженнями районної адміністрації змінено цільове призначення земельної ділянки з лісогосподарського на сільськогосподарське.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року вищевказаних положень закону та обставин справи не врахував, доводів прокурора не перевірив, тобто ухвалив рішення на припущеннях, що заборонено частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року, та дійшов передчасного висновку про відмову в позові.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Водночас відповідно до статті 335 ЦПК України 2004 року суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому суд касаційної інстанції не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Відтак, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості з'ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до пунктів 1 і 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк