АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року місто Київ.

Справа № 761/14903/18

Апеляційне провадження № 22-ц/796/5415/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року, у складі судді Савицького О.А. про відмову у відкритті провадження (інформація про час постановлення ухвали та дату складання повного тексту ухвали відсутня)

в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 про зобов'язання ознайомити з конфіденційною інформацією, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

20.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою, в якій просив суд зобов'язати Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ознайомити його із конфіденційною інформацію щодо всіх перетинів ОСОБА_2 державного кордону.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2018 року у відкриті провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2, про зобов'язання ознайомити з конфіденційною інформацією відмовлено на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для відкриття провадження.

В скарзі посилався на те, що судом порушено норми процесуального права, а саме ч. 2, 4, 7 ст. 19, ч.1 ст.293 ЦПК України, щодо розмежування предметної юрисдикції, а саме позовного та окремого провадження та їх правового визначення. Висновки суду не відповідають обставинам справи, спір про право в даній справі відсутній, лише наявні обставини, за яких є необхідність у створенні заявнику умов для здійснення ним особистих немайнових та майнових прав, зокрема права на виконання грошового зобов'язання та виконання судового рішення, що набрало законної сили. Судом порушено норми процесуального права, а саме ч.3 ст.293 ЦПК України, щодо права законодавчого органу встановлювати інших, окрім Цивільного процесуального кодексу України, законах справи, які розглядаються в порядку окремого провадження цивільного судочинства. Судом порушено норми матеріального права, а саме п.4 ч.1 ст.10 Закон України «Про доступ до публічної інформації», у відповідності до якого: кожна особа має право: на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів. Судом порушено право на доступ до суду, передбачене п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини, а саме заявнику відмовлено у правосудді через відсутність визначеної та регламентованої процедури застосування положення п.4 ч.1 ст.10 Закон України «Про доступ до публічної інформації». Судом порушено право одержувати інформацію, передбачене ст.10 Європейської конвенції з прав людини, а саме заявнику без належних на те правових підстав відмовлено у наданні інформації, яка є необхідною для реалізації його особистих немайнових та майнових прав, і яка не може бути отримана іншим законним шляхом.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не заявилися. Про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник просив суд зобов'язати Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ознайомити його із конфіденційною інформацію щодо всіх перетинів ОСОБА_2 державного кордону.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керувався положеннями ч.4 ст.315 ЦПК України та виходив з того, що заявлені вимоги не можуть бути вирішені в порядку ст.315 ЦПК України, оскільки існує спір про право.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України, виходячи з наступного:

Відповідно до частин 1 та 2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.315 цього Кодексу суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.01.1995 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, які не пов'язані з наступним вирішенням спору про право.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заявник просив суд зобов'язати Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ознайомити його із конфіденційною інформацію щодо всіх перетинів ОСОБА_2 державного кордону.

Вказана інформація заявнику необхідна для використання при виконанні судових рішень щодо стягнення боргу з ОСОБА_2

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що листом від 21.03.2018 року № 184/1-3421 Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відмовив заявнику у наданні запитуваної інформації з посиланням на ЗУ «Про захист персональних даних».

Даних про те, що заявником вказана відмова у наданні запитуваної інформації оскаржена у визначеному законом порядку матеріали справи не містять.

Таким чином, висновки суду про те, що з поданої заявником заяви вбачається спір про право відповідають встановленим обставинам.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом ч. 2, 4, 7 ст. 19, ч.1 ст.293 ЦПК України, щодо розмежування предметної юрисдикції, а саме позовного та окремого провадження та їх правового визначення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та відповідно не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Посилання в скарзі на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме спір про право в даній справі відсутній, лише наявні обставини, за яких є необхідність у створенні заявнику умов для здійснення ним особистих немайнових та майнових прав, зокрема права на виконання грошового зобов'язання та виконання судового рішення, що набрало законної сили, апеляційний суд не приймає, оскільки з матеріалів заяви вбачається, що заявник просив зобов'язати відповідний орган ознайомити його із конфіденційною інформацію щодо всіх перетинів ОСОБА_2 державного кордону, при цьому у надані йому такої інформації вже було відмовлено, що вказує на спір про право.

Доводи про те, що судом порушено норми процесуального права, а саме ч.3 ст.293 ЦПК України, щодо права законодавчого органу встановлювати інших, окрім ЦПК України, законах справи, які розглядаються в порядку окремого провадження цивільного судочинства, є безпідставними, оскільки в даному випадку місцевий суд не робив висновків, щодо можливості або неможливості розгляду в порядку окремого провадження певних фактів, оскільки судом в даній справі було відмовлено у відкритті провадження у зв'язку із спором про право.

Посилання в скарзі на те, що судом порушено норми матеріального права, а саме п.4 ч.1 ст.10 Закон України «Про доступ до публічної інформації», у відповідності до якого кожна особа має право на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів, судом порушено право одержувати інформацію, передбачене ст.10 Європейської конвенції з прав людини, а саме заявнику без належних на те правових підстав відмовлено у наданні інформації, яка є необхідною для реалізації його особистих немайнових та майнових прав, і яка не може бути отримана іншим законним шляхом, судом порушено право на доступ до суду, передбачене п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини, а саме заявнику відмовлено у правосудді через відсутність визначеної та регламентованої процедури застосування положення п.4 ч.1 ст.10 Закон України «Про доступ до публічної інформації», апеляційний суд не приймає, так як заявнику було відмовлено у відкритті справи окремого провадження, а не в доступі до суду в цілому.

Колегія суддів роз'яснює заявнику, що останній не позбавлений права на звернення до суду в загальному порядку та доводити порушення свого права на отримання інформації в позовному провадженні .

Інші доводи апеляційної скарги на правильність постановленого рішення не впливають.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повна постанова складена 27 червня 2018 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді С.М. Рубан

М.М. Іванченко