Провадження № 22-ц/780/2518/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 20.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Журби С.О., Суханової Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2018 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська музична школа № 3», ОСОБА_3 про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська музична школа № 3», ОСОБА_3 про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2018 року зупиненено провадження у вказаній справі до набрання законної сили судовим рішенням, постановленим у кримінальній справі № 357/15081/17, 1-кп/357/1538/17 у кримінальному провадженні № 0004785 від 09.09.2017 року за ст. 125 ч.1 КК України щодо ОСОБА_2, що перебуває в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2018 року.

Відзив від інших учасників справи до Апеляційного суду Київської області не надходив.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження (п.14 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 6 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» при неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження, суд першої інстанції мотивував її тим, що від наслідку розгляду кримінальної справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі.

Колегія суддів не може погодитися з цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, суду першої інстанції стало відомо про наявність кримінального провадження відносно ОСОБА_2, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004785 від 09 вересня 2017 року, обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.125 КК України.

У цивільній справі предметом спору є визнання незаконним наказу № 22-к від 29 вересня 2017 року «про дисциплінарне стягнення», яким ОСОБА_2 викладача по класу фортепіано звільнено із посади з 29 вересня 2017 року за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку не сумісного з продовженням даної роботи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Предметом розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_2, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004785 від 09 вересня 2017 року, є встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.125 КК України (умисне нанесення легких тілесних ушкоджень).

Суд першої інстанції вказує, що при вирішенні справи за правилами цивільного судочинства не вбачається можливим встановити наявність в діях ОСОБА_2 вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Проте, із суті заявлених позовних вимог в межах цивільного судочинства не вбачається необхідність встановлення вини позивача у вчиненні злочину.

У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення позивача з роботи.

Суд першої інстанції не проаналізував та не встановив у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі, оскільки видача наказів, а також визначення підстав, мотивів, обґрунтувань та виду дисциплінарного стягнення відноситься до виключної компетенції власника або уповноваженого ним органу, та, відповідно, у справі про поновлення на роботі має перевірятись законність обґрунтування відповідного наказу про звільнення особи з роботи. А тому суд дійшов передчасного висновку про необхідність зупинення провадження у цивільній справі про поновлення на роботі до вирішення кримінального провадження.

Крім цього, відповідно до п. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами справ про поновлення на роботі», з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Ототожнивши поняття «аморальний проступок» та «злочин», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість розгляду справи про поновлення на роботі по суті без встановлення вини позивача у вчиненні злочину.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Проте, суд першої інстанції, не врахував те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку, та зупинив провадження у справі усупереч принципам ефективності судового процесу та розумності строків розгляду справи судом, направленим на недопущення затягування розгляду справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно зясував характер спірних правовідносин, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для зупинення провадження, визначених ч. 1 ст. 253 ЦПК України, а відтак, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 379, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2018 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Мережко

Судді С.О. Журба

ОСОБА_4