АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2079/17 Номер провадження 22-ц/786/1213/18Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Хіль Л.М., Абрамова П.С.,при секретарі: Гавриленко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2018 року (ухвалене суддею Куцин В.М.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивувала тим, що 30.06.2016 в с.Вовнянка Миргородського району Полтавської області ОСОБА_3 наніс їй тілесні ушкодження у вигляді синців, струсу головного мозку внаслідок чого ОСОБА_2 знаходилася на лікуванні з 30.06.2016 по 12.07.2016 в відділенні травматології Миргородської ЦРЛ про що має виписний епікриз від 10.08.2017 року Миргородської ЦРЛ. За заявою ОСОБА_2 від 30.06.2016 Миргородським відділом поліції було розпочате досудове слідство по кримінальному провадженню яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000730 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України яке було закрите постановою слідчого Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області від 12.11.2016. Як зазначає позивач в позовній заяві їй було відмовлено листом Миргородського прокурора від 25.08.2017 в скасуванні постанови від 12.11.2016, тому відповідно положень ч.1 ст.1167 ЦК України, вона подала позовну заяву на відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями ОСОБА_3 яку позивач оцінила в 18000 грн. та просила стягнути з відповідача.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовлено за недоведеністю.

Зданим рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, судом неповно зясовано обставини справи, що мають значення для справи, не допитано свідків та відповідача у справі, не призначено судово-медичної експертизи, а тому вважає, що рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи сторони по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що при зверненні до суду з позовною заявоюОСОБА_2 вказувала, що30.06.2016 їй було завдано тілесних ушкоджень ОСОБА_3, після яких вона проходила лікування в Миргородській ЦРЛ. В звязку з чим, просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 18000 грн. на відшкодування моральної шкоди, внаслідок завданих дій останнім.

Так, згідно наданої позивачем копії виписного епікризу №4643/458, вбачається, що ОСОБА_4 знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Миргородської ЦРЛ з 30.06.2016 по 12.07.16 з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку (а.с.6).

Відповідно до постанови слідчого Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області від 12.11.2016 року вбачається, що 30.06.2016 до чергової частини Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області надійшла заява від ОСОБА_2 згідно з якою 28.06.2016 року близько 13.00 години невстановлена особа в ході сварки знаходячись за адресою с.Вовнянка Миргородського району Полтавської області вул. Шкільна, буд.5 кулаком нанесла удар в обличчя гр. ОСОБА_2 тим самим спричинила тілесні ушкодження.

За вказаним повідомленням слідчим Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області 30.06.2016 розпочато досудове розслідування за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України.В ході досудового розслідування потерпілій ОСОБА_2 було вручено копію постанови про призначення судово-медичної експертизи та повідомлено, що з метою встановлення в неї наявності тілесних ушкоджень та ступеню їх тяжкості їй необхідно зявитися до судово-медичного експерта. ОСОБА_2 відмовилася звертатися до судово-медичного експерта. В звязку з неявкою ОСОБА_2 до судово-медичного експерта встановити в неї наявність тілесних ушкоджень та їх тяжкість є неможливим, що становить під сумнів вину ОСОБА_3 Внаслідок чого, постановою слідчого Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області від 12.11.2016 кримінальне провадження №0000730 закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.4).

Відповідно до копії повідомлення в.о. керівника Миргородської місцевої прокуратури вих.№1716с-76 від 25.08.2017 після перевірки кримінального провадження №0000730 від 30.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 підстав для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 12.11.2016 не вбачається (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_3 заперечив факт нанесення тілесних ушкоджень позивачеві в поданій до суду заяві 19.02.2018 (а.с.29).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про відшкодування ОСОБА_3 завданої моральної шкоди є недоведеними, оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують факт та вину відповідача ОСОБА_3 в заподіянні позивачу ОСОБА_2 тілесних ушкоджень внаслідок отримання яких остання зазнала моральних страждань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов'язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Згідно п.5 наведеної постанови від 31.03.1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами ст. 1167 ЦК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Однак, позивачем всупереч вищенаведеним вимогам закону не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджуютьфакт та вину відповідача ОСОБА_3 в заподіянні позивачу ОСОБА_2 тілесних ушкоджень внаслідок отримання яких остання зазнала моральних страждань.

Згідно ст.12 ЦПК України,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані позивачем, на підтвердження позовних вимог постанова про закриття кримінального провадження від 12.11.2016 року та витяг з медичної документації, за відсутності інших доказів, не є беззаперечним доказом причетність відповідача ОСОБА_3 до вчинення відносно неї злочину, а тому доводи останньої мають характер припущень та не можуть братися судом до уваги.

Заявлене апелянтом клопотання про призначення експертизи, зважаючи на викладене вище, відсутність даних про те, що дане клопотання заявлялося в суді першої інстанції, не підтримання його останньої в суді апеляційної інстанції було залишено без задоволення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_5 /підпис/ ОСОБА_6

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: