Справа № 361/1982/17 Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1882/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 26.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 139 267 грн. 98 коп.; витрати на проведення незалежної експертної оцінки в розмірі 1 500 грн.; витрати на евакуацію автомобіля у розмірі 1 300 грн.; витрати на транспортні послуги в розмірі 750 грн.; витрати на стоянку автомобіля в розмірі 300 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 грудня 2016 року о 06 год. 40 хв. у м. Бровари по вулиці Київській з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем марки «Chevrolet», сталася дорожньо-транспортна пригода. У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Renault», який належить ОСОБА_5 Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault» становить 314 198 грн. 11 коп. Постановою суду від 11 січня 2017 року винним у ДТП визнано ОСОБА_4 Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована. Страхова компанія, здійснила виплату страхового відшкодування ОСОБА_5 у розмірі 100 000 грн. Однак, вказана сума не покрила збитків, які завдані позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 відшкодування шкоди в розмірі 55 767 грн. 98 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що на підтвердження понесених витрат на оплату роботи спеціаліста позивач надав не підписані сторонами договір від 08 грудня 2016 року та акт № 1518 про прийняття робіт, а, отже, відсутні підстави вважати, що позивачу надавалися відповідні послуги. Крім того, надана позивачем квитанція № 730378 не містить інформації про платника, а тому відсутні докази того, що саме ОСОБА_5 здійснив оплату послуги з евакуації автомобіля. Подані позивачем докази є неналежними та не можуть бути покладені судом в основу законного та обґрунтованого рішення.

У запереченнях на позов ОСОБА_4 зазначив, що він не погоджується з визначенням завданої шкоди у розмірі ринкової вартості автомобіля 239 267 грн. Відповідач вважає, що для визначення розміру завданої шкоди необхідно брати дійсну вартість автомобіля з урахуванням зносу 195 102 грн. 98 коп., з яких 100 000 грн. вже відшкодовані страховиком, а 86 300 грн. - вартість пошкодженого автомобіля, не підлягає відшкодуванню, оскільки автомобіль залишився у позивача.

06 червня 2018 року від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що з квитанції № 730378 від 02 грудня 2016 року вбачається, що саме в день дорожньо-транспортної пригоди відбулася евакуація транспортного засобу (зазначений державний номерний знак та марка автомобіля), який належить на праві власності позивачу. Судом першої інстанції досліджено договір від 08 грудня 2016 року, акт виконаних робіт № 1518 від 18 грудня 2016 року та квитанція до прибуткового касового ордеру № 320 від 18 грудня 2016 року, з відповідними підписами та реквізитами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 02 грудня 2016 року близько 06 год. 40 хв. в м. Бровари по вул. Київська біля будинку № 51 ОСОБА_4 керував автомобілем НОМЕР_1 зі сторони м. Чернігів в напрямку м. Київ при чому був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_5, який рухався на зустріч. При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 11 січня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн. (а.с.15, Т.1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в АТ «СК «АХА Страхування», яке відшкодувало позивачу 100 000 грн. страхового відшкодування.

Автомобіль марки «Renault», модель «Fluence», реєстраційний номер НОМЕР_3, належить ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.9, Т.1).

Згідно звіту субєкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку від 18 грудня 2016 року № 1518 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault» модель «Fluence», станом на 02 грудня 2016 року складає 239 267 грн. 98 коп. (а.с.24-34, Т.1).

Відповідно до розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу ринкова вартість транспортного засобу після ДТП, згідно розрахунку утилізаційної вартості становить 86 300 грн. (а.с.13, Т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався вимогами статей 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_4, було пошкоджено автомобіль ОСОБА_5

Отже, в силу вимог закону особою, на яку покладено обовязок відшкодування шкоди, що була завдана ОСОБА_5, як власнику пошкодженого автомобіля, є ОСОБА_4

Відповідно до звіту субєкта оціночної діяльності від 18 грудня 2016 року № 1518 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Renault Fluence» складає 239 267 грн. 98 коп.

Після звернення ОСОБА_5 до АТ «СК «АХА Страхування», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, останнє здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 100 000 грн.

Відповідно до розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу ринкова вартість транспортного засобу після ДТП, згідно розрахунку утилізаційної вартості становить 86 300 грн.

Положеннями ст. 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоду майну, зокрема, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з розясненнями, викладеними у п. п. 15, 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, який належить ОСОБА_5 та який було пошкоджено у результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 314 198 грн. 11 коп., тобто автомобіль вважається фізично знищеним. Вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_5 пошкодженням автомобіля, становить 239 267 грн. 98 коп. Ринкова вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди становить 86 300 грн. Страхова компанія виплатила ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн.

Отже, ОСОБА_4 повинен відшкодувати ОСОБА_5 різницю між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою з урахуванням вартості залишків транспортного засобу та витрат на його евакуацію у розмірі 1 500 грн. Отже, сума, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_4 позивачу становить 54 267 грн. 98 коп. (239 267,98-86 300-100 000+1 500).

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача різниці між розміром реальної вартості втраченого майна, страховою виплатою, врахувавши утилізаційну вартість пошкодженого транспортного засобу, який залишається позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що на підтвердження понесених витрат позивачем надано не підписаний сторонами договір від 08 грудня 2016 року та акт № 1518 про прийняття робіт.

Однак, такі доводи відповідача не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату роботи спеціаліста по визначенню розмірів збитків (яка проводилась в межах вирішення страховиком питання про виплату за страховим випадком) позивачем надано договір від 08 грудня 2016 року та акт № 1518 від 18 грудня 2016 року, які підписані виконавцем робіт та скріплені його печаткою. Також, ОСОБА_5 надав квитанцію до прибуткового касового ордера № 320 від 18 грудня 2016 року де зазначено, що від ОСОБА_5 прийнято суму 1 500 грн. за звіт № 1518 від 18 грудня 2016 року. У матеріалах справи міститься також звіт про визначення вартості матеріального збитку.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що з наданої позивачем квитанції № 730378 не вбачається, що саме ОСОБА_5 здійснив оплату послуги з евакуації автомобіля, оскільки дана квитанція не містить інформації про платника.

Однак, суд першої інстанції дав належну оцінку квитанції № 730378 і апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині. Так, в зазначеній квитанції зазначено, що сплачено послуги саме за евакуацію автомобіля позивача і саме в день, коли сталася ДТП. З матеріалів справи вбачається, що після ДТП автомобіль позивача безумовно потребував евакуації.

Крім того наявність зазначеної квитанції саме у позивача та надання її суду саме позивачем також свідчить, що зазначені витрати понесені саме ним.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4 вказує на те, що надані суду докази не засвідчені в установленому порядку.

Однак, такі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки неналежне засвідчення копій документів не вказує на те, що вони не відповідають оригіналу. Вказана обставина не спростовує наявність документів та інформацію, яка міститься в них та стосується предмета доказування у справі.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції помилково включив до суми матеріального відшкодування за спричинену шкоду витрати на оплату роботи спеціаліста в розмірі 1 500 грн., оскільки в силу вимог ч. 3 ст. 133 ЦПК України вказані кошти відносяться до витрат, повязаних з розглядом справи.

Суд першої інстанції не розмежував суму коштів, яка підлягає стягненню на користь позивача у якості відшкодування матеріальної шкоди, та суми, яка відноситься до судових витрат, розподіл яких здійснюється судом під час ухвалення рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні через невірне визначення судом розміру матеріальної шкоди.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ОСОБА_5 було сплачено судовий збір в розмірі 1 491 грн. 19 коп., проте підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1419 грн. 17 коп. При подачі заяви про забезпечення позову, яка була подана до суду першої інстанції, ОСОБА_5 також сплатив судовий збір в розмірі 320 грн. та 1 500 грн. - витрати на оплату роботи спеціаліста. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 631 грн. 96 коп. (36,4 %), витрати на оплату роботи спеціаліста - 546 грн. (36,4 %).

На підставі викладено та керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2018 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_4, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальну шкоду у розмірі 54 267 (пятдесят чотири тисячі двісті шістдесят сім) гривень 98 копійок, витрати, повязані із залученням спеціаліста, у розмірі 546 (пятсот сорок шість) гривень та судовий збір у розмірі 631 (шістсот тридцять одна) гривня 96 копійок».

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Журба С.О.

ОСОБА_3