АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року

місто Київ

справа № 752/9173/18

провадження №22-ц/796/5139/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.

за участю секретаря - Осінчук Н.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва в складі судді Шкірай М.І. від 7 травня 2018 року у справі про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 25.10.2017 року він позичив ОСОБА_2 на його власні сімейні потреби із ОСОБА_3 гроші в розмірі 70 000,00 доларів США, які ОСОБА_2 зобов'язувався повернути до 25.11.2017 року, що підтверджується розпискою. Зазначені кошти були необхідні відповідачу для завершення будівництва житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що кошти за договором позики не повернуті, відповідачі знаходяться у зареєстрованому шлюбі, позичені кошти отримувалися на їхні спільні сімейні потреби, грошові кошти отримані ОСОБА_2 в інтересах сім'ї, у зв'язку з чим вони несуть солідарну відповідальність за договором позики, просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно суму основного боргу в розмірі 1 833 695,36 грн. та пеню за несвоєчасне повернення суми боргу 291 557,56 грн.

05.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідачами здійснено відчуження спільного майна, а саме: автомобілів Range Rover та Mercedes, будинок в якому прописані відповідачі та їх дитина, згідно Реєстру речових прав на нерухоме майно належить треті особі, яка є громадянином іншої квартири, ОСОБА_2 після отримання позики, звільнився з роботи, ОСОБА_3 ніколи не працювала, крім того, позивачу стало відомо, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначені обставини свідчать про те, що не забезпечення позову утруднить або унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 7 травня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу суду, та постановити нову ухвалу про задоволення його заяви про забезпечення позову, посилаючись на необґрунтованість висновків суду першої інстанції та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд не урахував наступних обставин, відповідачами здійснено відчуження спільного майна, а саме: автомобілів Range Rover та Mercedes, будинок в якому прописані відповідачі та їх дитина, згідно Реєстру речових прав на нерухоме майно належить треті особі, яка є громадянином іншої квартири, ОСОБА_2 після отримання позики, звільнився з роботи, ОСОБА_3 ніколи не працювала, крім того, позивачу стало відомо, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Крім того, позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ квартири АДРЕСА_1.

Зазначені обставини, можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

В судове засіданні учасники справи не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, а тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів перебування відповідачів у шлюбі, не надав доказів того, що між сторонами укладався будь-який договір в інтересах сім'ї та кошти за ним використано на потреби сім'ї.

З таким висновком суду погодитися не можна враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи, зокрема може відчужити майно, а тому підставою забезпечення позову є саме обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З матеріалів справи убачається, що власником квартири, на яку просив накласти арешт позивач є відповідач ОСОБА_3 (а.с. 10).

З позовної заяви ОСОБА_1 убачаться, що предметом спору є заборгованість за договором позики, укладений у вигляді розписки між позивачем та відповідачем ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у позивача 70 000 доларів США строком до 25.11.2017 року, на потреби сім'ї. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, а тому несуть солідарну відповідальність за невиконання зобов'язань за договором позики.

Зважаючи на підстави та обґрунтування заявлених позовних вимог, а також на те, що предметом спору є кошти у розмірі 70 000 доларів США, відчуження квартири на яку просив накласти арешт позивач може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а тому забезпечення позову у спосіб накладення арешту на зазначену квартиру є співмірним і адекватним, направленим на унеможливлення його відчуження на період вирішення спору. Таке обмеження у праві власності відповідачів не позбавляє їх права користування та володіння майном, носить тимчасовий характер та не порушує права інших осіб.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а тому ухвала підлягає скасуванню, а заява про забезпечення позову - задоволенню, шляхом накладення арешту на квартиру яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 374,381,383,384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 7 травня2018 року- скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

В якості забезпечення позову накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий С.В. Кулікова

Судді О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко