Справа №2-999/11 20.06.2018
Справа № 2-999/11
Провадження № 22ц-784/1015/18 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника заявниці - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 травня 2018 року,постановлену під головуванням судді Казанлі Л.І. о 12 год. 03 хв. в приміщенні того ж суду по справі за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Новобузького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі ОСОБА_4 відділ ДВС) ОСОБА_5, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати дії головного державного виконавця Новобузького відділу ДВС ОСОБА_5 про відмову у знятті арешту з її майна неправомірними та зобовязати головного державного виконавця Станкевича В.О. або іншу посадову особу органу ДВС, усунути порушення шляхом вилучення з ЄДРВП записів про арешт і знаття арешту з нерухомого майна ОСОБА_3, накладений на підставі постанови зазначеного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП №31969163 від 24 травня 2012 року, скасувати наступний запис, якій міститься у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна; реєстратор: Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підставі обтяження: постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №31969163 від 24 травня 2012 року, ОСОБА_4 відділ ДВС, державний виконавець СтанкевичВ.О., обєкт обтяження: невизначене майно, все належне майно: власник ОСОБА_3; заявник ОСОБА_4 відділ ДВС з наданням постанови.

Заявниця вказувала, що 24 травня 2012 року головним державним виконавцем Новобузького відділу ДВС ОСОБА_5 була винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони його відчуження за виконавчим провадженням №31969163.

Арешт був накладений в межах примусового виконання за виконавчим листом від 15 лютого 2012 року №2-999/11, який виданий Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_8 грошової суми в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2008 року №2с08, укладеним між кредитною спілкою «Надія» та ОСОБА_6

Посилаючись на те, що на даний час виконавче провадження завершено, а державним виконавцем до теперішнього часу арешт майна не знято, як і не надано пояснень з приводу причин відмови у цьому, ОСОБА_3 просила про задоволення своєї скарги.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 травня 2018 рокуу задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просила ухвалу скасувати, а скаргу задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявниці, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За положеннями статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважать, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3 ст.451 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 січня 2012 року було стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором від 10 січня 2008 року №2с08, укладеним між кредитною спілкою «Надія» та ОСОБА_6 у розмірі 39 711,41 грн. та 397,11 грн. судового збору, всього 40 108,52 грн.(а.с. 80-81).

15 лютого 2012 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист №2-999/11, який 30 березня 22012 року у відношенні ОСОБА_3 предявлено до виконання в ОСОБА_4 відділ ДВС.

На підставі вказаного виконавчого документа головний державний виконавець Новобузького відділу ДВС ОСОБА_5 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №31969163.

24 травня 2012 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

27 червня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакцій на час здійснення виконавчої дії) (а.с.106-109).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон), в редакції на час здійснення виконавчої дії, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 ст. 47 Закону передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 47 Закону в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Крім того, відповідно до положень статті 40 Закону в редакції станом на 5 жовтня 2016 року, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно боржника знімається.

Отже, законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зняття арешту, тому дії державного виконавця є правомірними, а відтак обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги проте, що судом не встановлено розміру суми стягнення не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з Єдиного реєстру виконавчих проваджень сума стягнення становить 40 108,52 грн.

Також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутні відомості про винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження є безпідставними, оскільки це стосується у разі закінчення виконавчого провадження, а не повернення виконавчого листа без виконання.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до підстав скарги та не спростовують висновків суду, а тому на підставі ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської областівід 7 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_9

Повний текст постанови складено 25 червня 2018 року