Справа №488/4722/16-ц 19.06.2018
Провадження №22-ц/784/1003/18
Провадження 22ц/784/1003/18 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

19 червня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва ухвалене 11 квітня 2018 року о 10.16 год. суддею цього ж суду Селіщевою Л.І., у справі № 488/4722/16-ц, за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання звільнення, покладення обов'язку, стягнення вихідної допомоги,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом звернулося в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі - ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль») про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання звільнення, покладення обов'язку.

Позивач зазначав, що починаючи з 15 квітня 2005 року працював у відповідача на різних посадах. В порушення трудового законодавства відповідач постійно затримував виплату заробітної плати, тому через постійну заборгованість по заробітній платі вирішив звільнитися з роботи та 16 листопада 2016 року подав заяву про звільнення на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України.

В цей же день наказом відповідача був звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України, однак в трудовій книжці зроблений запис про його звільнення за ст. 38 КЗпП України без посилання на частину закону. Крім того, відповідач не виплатив вихідну допомогу, як це передбачено ч. 1 ст. 44 КЗпП України, у зв'язку із звільненням з роботи внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю.

Посилаючись на наведене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати незаконним його звільнення з роботи за ст. 38 КЗпП України; визнати, що розірвання трудового договору між сторонами відбулось за ч. 3 ст. 38 КЗпП України; зобов'язати відповідача внести відповідні записи до трудової книжки; стягнути з відповідача на його користь 21 391 грн. 44 коп. вихідної допомоги та 1 478 грн. 65 коп. утриманого авансу.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» на користь ОСОБА_2 18 773 грн. 37 коп. вихідної допомоги ( без утримання податків та інших платежів).

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» не погоджуючись із судовим рішенням в частині вирішення питання щодо стягнення вихідної допомоги, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невірну оцінку судом доказів у справі.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач допустив прострочення оплати праці, у результаті чого позивач звільнився на підставі ст. 38 КЗпП України, тому відповідно до положень ст. 44 КЗпП України повинен виплатити йому вихідну допомогу у розмірі, не менше тримісячного середнього заробітку.

Колегія погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Судом встановлено, і таке вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 з 15 квітня 2005 року працював у ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» на різних посадах.

16 листопада 2016 року ОСОБА_2 подав заяву про звільнення за власним бажанням у зв'язку з тим, що відповідач не виконує законодавство про працю та умови колективного договору, зокрема систематично протягом 2016 року допускав заборгованість по заробітній платі.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до п. 3.18 колективного договору ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» на 2016-2018 роки, зареєстрованого управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради, передбачена оплата праці робітників і встановлені строки виплати заробітної плати 2 рази на місяць: аванс 22 числа, кінцевий розрахунок 7- го числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Оскільки відповідачем своєчасно та в повному обсязі не виплачувалася ОСОБА_2 заробітна плата у визначеному трудовим договором розмірі, що безумовно є порушенням його трудових прав та дає підстави відповідно до вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України вимагати розірвати трудовий договір за власним бажанням.

Наказом генерального директора ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» № 231-к від 16 листопада 2016 року Ходикін В.В. був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавством про працю, колективного чи трудового договору (ст. ст. 38 і 39 КЗпП України) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив із того, що у зв'язку з порушенням відповідачем вимог трудового законодавства, з нього необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України.

З визначеним судом першої інстанції розміром вихідної допомоги відповідач в суді апеляційної інстанції погодився і не оспорював розрахунок стягнутої суми на користь ОСОБА_2

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні спору у суду не було правових підстав для стягнення вихідної допомоги, так як на момент звільнення позивача заборгованість перед ним була погашена, є безпідставними, оскільки стягнення вихідної допомоги позивач пов'язує з невиконанням умов трудового договору в період роботи в цілому.

Крім того, відповідач своїм наказом про звільнення фактично погодився звільнити позивача та задовольнив його заяву про звільнення у зв'язку з систематичною невиплатою заробітної плати позивача з підстав передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а за такого останній мав право на виплату відповідних сум, зокрема вихідної допомоги, передбаченої ст.44 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт невиконання з боку відповідача законодавства про працю не підтверджено, є помилковими, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема, розрахунковими листками (а.с. 50 -61), протоколом про адміністративне правопорушення № 14-01-138/0028 від 11 листопада 2016 року складеним Управлінням держпраці у Миколаївській області відносно генерального директора ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» за ч.1 ст. 41 КУпАП за систематичне порушення строків виплати заробітної плати (а.с.82), постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2017 року, якою встановлено факт систематичного порушення строків виплати заробітної плати.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2018 року без змін.

Відновити дію рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2018 року дія якого була зупинена на підстави ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 21.06.2018 р.