Справа № 2-1008/2009 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/688/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ПАТ «УкрСиббанк» - Івасенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Личківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2009 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 502 грн. державного мита, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржило ПАТ «УкрСиббанк»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що зі змісту позовних вимог та з наявних матеріалів справи, вбачається, що спір про право власності між подружжям ОСОБА_3 відсутній, шлюбні відносини між ними на час розгляду справи не розірвані, спірна квартира АДРЕСА_1, використовується саме в інтересах сім'ї і судом першої інстанції не встановлено факту порушення прав ОСОБА_3, як співвласника спірної квартири її чоловіком, ОСОБА_4 Таким чином, з огляду на відсутність порушення прав позивача, на відсутність спору між подружжям (тобто порушення одним з них тих чи інших прав), немає необхідності у визнанні судом того, що беззаперечно встановлено законом, а тому висновки суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину квартири є необгрунтованими. Також, апелянт зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вимога про визнання права власності на 1/2 частину квартири по суті є вимогою щодо зміни правового режиму майна з спільної сумісної власності на спільну часткову, що не передбачено чинним законодавством і жодної правової підстави для зміни правого режиму майна для подружжя, яке станом на час ухвалення рішення перебуває у шлюбі, діючим законодавством не передбачена. Апелянт, просить суд апеляційної інстанції взяти до уваги, що в подружжя ОСОБА_3, крім права спільної сумісної власності на спірну квартиру, виникли також і зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позичених кредитних коштів, в тому числі і за рахунок реалізації квартири, яка за взаємною згодою подружжя передана в забезпечення за кредитним договором, виконання яких подружжя здійснює як солідарні боржники. Проте, суд першої інстанції на вищезазначені обставини не звернув уваги та змінив сторону за укладеним договором іпотеки (іпотекодавець/боржник), не пересвідчившись в наявності на це згоди ПАТ «УкрСиббанк», як іпотекодержателя. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «УкрСиббанк» Івасенко С.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що майно, набуте в шлюбі, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, частки співвласників є рівними, і суд не вбачав підстав для збільшення чи зменшення часток сторін у спірній квартирі.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Статті 22, 28 КпШС України передбачали, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. ст. 60, 69 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Стаття 372 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд вправі за наявності обставин, що мають істотне значення, збільшити чи зменшити частку в майні співвласника спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов»язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.( ст. 13 ЦПК України).

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України.).

Стаття 80 ЦПК передбачає, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.(ст. 80 ЦПК України).

З копії свідоцтва про шлюб №259572, виданого 01.10.1994 року, вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 01.10.1994 р.

Копією свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації від 02.07.2001 року, підтверджується, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 набута подружжям ОСОБА_4 під час шлюбу, а відтак така, як вважає позивачка, є їх спільною сумісною власністю.

Стверджуючи про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 з тих підстав, що така набута за час перебування у шлюбі, позивачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала доказів підстав набуття ОСОБА_4 спірної квартири у приватну власність, що така набута за їх спільні кошти, оскільки придбання квартири за час перебування у шлюбі не є достатнім для визнання квартири спільним майном подружжя.

Позивачкою, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, до матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження підстав набуття ОСОБА_4 спірної квартири у приватну власність, набуття права власності на спірну квартиру в процесі безоплатної приватизації державного житлового фонду чи на підставі цивільно - правової угоди, за відсутності яких суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про те, що спірна квартира є спільним майном подружжя.

Оскаржуючи рішення суду, ПАТ «УкрСиббанк» посилався на ч.1 ст. 352 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права , свободи, інтереси та (або) обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Матеріалами, долученими до апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк, підтверджується, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов»язань за кредитним договором, укладеним 28.10.2005 року між ним та ПАТ «УкрСиббанк», 28.10.2005 року між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Тобто, ПАТ «УкрСиббанк» є іпотекодержателем спірної квартири АДРЕСА_1.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, про те, що оскаржуване рішення стосується прав та законних інтересів ПАТ «УкрСиббанк», однак банк не був залучений до участі у справі.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов»язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов»язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ч.3 п. 4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Заочне рішення Личківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2009 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.06.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.