Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 328/3237/17 Головуючий у 1-й інстанції Коваленко П.Л.
Номер провадження 22-ц/778/1829/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

В позові позивач зазначала, що від фактичних шлюбних відносин, сторони мають дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. З 2013 року сторони проживають окремо. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює та отримує доходи. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з позовом.

На підставі викладеного позивач просила суд, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 04.12.2014 і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 04.12.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та стягуючи з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 180, 182, 183 СК України та виходив з обов`язку батька утримувати своїх дітей.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Судом встановлено, що з 2005 року по 2013 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується довідкою № 211 від 30.11.2017, виданою квартальним комітетом № 29 (а.с. 11).

Сторони мають малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції 15 серпня 2006 року, актовий запис №216, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області від 09.09.2008 року, актовий запис № 259, в яких батьком зазначено ОСОБА_2 (а.с. 8-9).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою № 210 від 30.11.2017 року, виданою квартальним комітетом № 29 (а.с. 12).

Діти зареєстровані разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 209 від 30.11.2017 року, виданою квартальним комітетом № 29 (а.с. 13).

З довідки Міністерства оборони України № 2/4096 від 01.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був прийнятий на військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу та зарахований до особового складу військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_3 № 49-РС від 28.04.2017 року строком на 1 рік (а.с. 21).

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що стан здоров`я відповідача задовільний, інших утриманців він не має.

Таким чином, ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти на двох дітей.

Судова колегія вважає, що з урахуванням матеріального стану відповідача судом першої інстанції правомірно визначений розмір аліментів - 1/3 частина зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України « Про державний бюджет на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-V111 розмір прожиткового мінімуму на одну особу віком від 6 до 18 років станом на час ухвалення судового рішення становить 1860 грн.

Наведене свідчить, що суд з`ясував усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, дотримався встановлених ст. 89 ЦПК України правил оцінки доказів, відповідно до яких суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірної відмови суду першої інстанції про стягнення аліментів за минулий час не ґрунтуються на вимогах закону з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Проте, позивач не надала належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, починаючи з 04 грудня 2014 року, але не могла їх одержати в зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Так, матеріалами справи не підтверджено, що відповідач знав про обо`язок сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і з метою ухилення від цього змінював місце роботи чи проживання, приховував дохід, мав у своєму розпорядженні кошти та не бажав їх надавати, тобто свідомо прагнув ухилитися від обов`язку по утриманню.

Належних та допустимих доказів того, що перешкоджало позивачу звернутися до суду для одержання аліментів на утримання неповнолітніх дітей раніше ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині вимог суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позивачем на надано належних та допустимих доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують , а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.06.2018 року.

Головуючий

Судді: