Справа № 360/939/17 Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/2407/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 20 18.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів Сліпченко О.І., Суханової Є.М.

Секретар - ШулякД.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 08 липня 2016 року вона подарувала ОСОБА_3 земельну ділянку АДРЕСА_3 кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0633 га та садовий будинок загальною площею 35,5 кв.м., що розташовані за адресою : АДРЕСА_2 .

Укладення цих договорів обумовлено тим, що вона, людина похилого віку, не працює, отримує невелику пенсію, яка витрачається на оплату комунальних послуг по квартирі за місцем реєстрації та утримання садового будинку. Відповідач ОСОБА_3, її онук, пообіцяв утримувати садовий будинок, забезпечувати її продуктами, ліками та всім необхідним. Крім того, вони домовилися, що вона та її сини вільно користуватимуться даною ділянкою, а після її смерті земельна ділянка та садовий будинок залишаться у власності онука-відповідача. Укладаючи договори дарування вона вважала, що це договори довічного утримання і що відповідач виконуватиме взяті на себе обов'язки. Однак згодом, коли відповідач не пустив її та її сім'ю до вказаного будинку, спровокував сварку та наніс тілесні ушкодження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стало зрозуміло , що угода не відповідає їх домовленостям, тому вважає договір недійсним, оскільки він укладений внаслідок помилки.

Позивач просила визнати договори недійсними з підстав ст. 229 ЦК України , оскільки вона помилялася щодо обставин , які мають істотне значення, зокрема щодо прав і обов»язків сторін, природи правочину.

Позивач просила визнати недійсним договір дарування від 08 липня 2016 року, укладений між нею та ОСОБА_3 садового будинку АДРЕСА_3, Шибенська сільська рада, обслуговуючий кооператив «Шибенський», вул. Садова, 19, зареєстрований 08 липня 2016 року в реєстрі за №1413 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г.;

визнати недійсним договір дарування від 08 липня 2016 року укладений між нею та ОСОБА_3 земельної ділянки АДРЕСА_3, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, обслуговуючий кооператив «Шибенський», вулиця Садова, 19, кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстрований 08 липня 2016 року в реєстрі за №1416 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г.;

застосувати двосторонню реституцію та визнати за нею право власності на земельну ділянку АДРЕСА_3, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, обслуговуючий кооператив «Шибенський», вулиця Садова, 19, кадастровий номер НОМЕР_1 та садовий будинок АДРЕСА_3, Шибенська сільська рада, обслуговуючий кооператив «Шибенський», вул. Садова,19.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував, і зазначив , що договори дарування земельної ділянки та садового будинку це результат волевиявлення позивача, яка правильно розуміла юридичну природу цих правочинів, а твердження, що договори укладені внаслідок помилки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 12 березня у задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов . В апеляційній скарзі зазначала , що суд неповно з»ясував обставини , що мають значення для вирішення справи . Так, суд не взяв до уваги , що позивач помилялася щодо природи правочину і між сторонами був укладений інший договір, крім того у неї поганий зір і вона підписала договір не читаючи , і на даний час вона позбавлена можливості користуватися своїм майном , бувати на свіжому повітрі .

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України апелянт та його представник були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 18 червня 2018 року( а.с. 192) . Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від апелянта тат його представника не надходило. Від представника апелянта ОСОБА_3- ОСОБА_8 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв»язку із знаходженням відповідача у відпустці ( а.с. 207-209) . Разом з тим , безпосередньо від представника відповідача жодних заяв про неможливість його участі у справі, до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи , що апелянт належним чином повідомлений про день та час розгляду справи , надіслав свій відзив на апеляційну скаргу, має представника , від якого заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин не надходило , а тому підстав вважати причини неявки апелянта та його представника до суду поважними , відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд першої інстанції , відмовляючи у задоволенні позову , виходив із того , що позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам і матеріалам справи .

З матеріалів справи видно , що 08 липня 2016 року позивач ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 земельну ділянку АДРЕСА_3, площею 0,0633 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, обслуговуючий кооператив «Шибенський», вулиця Садова, 19, кадастровий номер НОМЕР_1 та садовий будинок АДРЕСА_3, с/рада Шибенська, обслуговуючий кооператив «Шибенський», вулиця Садова, 19,(а.с.9, 10 , 81 , 82).

Позивач ОСОБА_2 людина похилого віку , 1923 року народження, інвалід війни

1- ої групи ( а.с. 5-6)

Як видно із матеріалів справи , після тривалої судової тяганини , ОСОБА_2 стала власником садового будинку і земельної ділянки ( а.с. 59-79) .

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року ОСОБА_3 засуджений за ст. 125 КК України з призначенням покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян ( 850 грн) . ( а.с. 179-180) . Як встановлено вироком , між ОСОБА_3 та його батьком ОСОБА_5 та дядьком ОСОБА_6. впродовж тривалого часу існують стійкі неприязні стосунки з приводу права власності на дачний будинок .

Крім того , як видно із заперечень відповідача , квартиру за адресою : АДРЕСА_1, ОСОБА_2 подарувала брату ОСОБА_3 - ОСОБА_9 (а.с. 51).

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України (.постанові від 19 березня 2014 року справа № 6 - 9 цс 13, справа 6 -93-цс-16 від 16 березня 2016 року )

Суд першої інстанції залишив поза увагою наявний тривалий конфлікт між сторонами щодо права власності на садовий будинок , земельну ділянку , що позивач не мала волевиявлення під час укладення нею договору на безоплатну передачу у власність відповідача садового будинку і земельної ділянки , оскільки фактично залишалася без майна, враховуючи той факт що квартира, яка була у неї у власності, вона також подарувала - брату відповідача . Позивач як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує догляду та матеріальної допомоги, погоджувалася на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання , яке їй обіцяв відповідач ,й укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем.

Отже, суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення статей 229 ЦК України , тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позову в частині визнання недійними договорів дарування садового будинку і земельної ділянки.

Згідно зі статтями 216, 217 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину,

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно .

В матеріалах справи відсутні докази реєстрації права власності на садовий будинок і земельну ділянку , а відтак вимоги про застосування двосторонньої реституції шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на садовий будинок ів земельну ділянку є безпідставними і задоволенню не підлягають .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,

П о с т а н о в и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково .

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 березня 2018 року скасувати. Ухвалити у справі нове судове рішення .

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним задовольнити частково .

Визнати недійсним договір дарування від 08 липня 2016 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 садового будинку АДРЕСА_3, обслуговуючий кооператив « Шибенський» вул.. Садова , 19 ,що зареєстрований в реєстрі за № 1413 08 липня 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Юліаною Георгїівною.

Визнати недійсним договір дарування від 08 липня 2016 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки АДРЕСА_3 , площею 0,0633 га ,що розташована за адресою : АДРЕСА_3, обслуговуючий кооператив «Шибенський» вул.. Садова , 19, кадастровий номер НОМЕР_1 ,що зареєстрований в реєстрі за № 1416 08 липня 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Юліаною Георгїівною.

В іншій частині позову відмовити .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення , а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 27 червня 2018 року .

Головуючий

Судді