АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/938/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Задвірний В.І.

з участю : позивача, його представника, представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/25049/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2018 року в складі судді Карплюка О.І. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення яким стягнути з відповідачів на його користь у відшкодування, завданої йому майнової шкоди, 64974 грн. 86 коп., суму витрат на експертне дослідження в розмірі 2642 грн., розмір інфляції 5392 грн. 91 коп. та 3% річних в сумі 1676 грн. 88 коп., разом 74686 грн. 65 коп. та судовий збір, а також просив стягнути на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову вказував, що є влаcником транспортного засобу марки Volkswagen TOUAREG, реєстраційний номер НОМЕР_1. 4 лютого 2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася по вул. Щедріна, 57 в м. Хмельницький, його автомобіль був пошкоджений. Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди було визнано ОСОБА_5, що підтверджується постановою Хмельницького міськрайонного суду від 20 лютого 2017 року. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Позивач ________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_6 Провадження № 22-ц/792/938/18

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 30, 34

зазначав, що після дорожньо-транспортної пригоди звернувся до страховика та виконав всі необхідні дії для отримання страхових виплат. Однак, на час подання позову виплати не були здійснені. Також, в обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що страховик у визначеному порядку і в строк не виконав обовязку щодо повідомлення про прийняте рішення щодо виплати відшкодування чи відмову у такій виплаті. Лише у відповідь на предявлену претензію страховик повідомив, що договір обовязкового страхування укладений з ОСОБА_5 згідно рішення суду визнано недійсним. Отже, у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відсутні юридичні підстави для здійснення виплат. Однак, позивач вказував, що про наявність такого судового рішення йому не було відомо. Також вказував, що звертався і до Моторного (транспортного) страхового бюро України, на що отримав відповідь про відсутність повноважень щодо здійснення виплат замість ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Разом з тим, позивач зазначав, що на час дорожньо-транспортної пригоди та звернення до страховика договір страхування був дійсний. Тому, на думку позивача, підстав для відмови у здійсненні виплат у страховика не було. Також, в позові ОСОБА_4, вказував, що внаслідок таких протиправних дій йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в перенесених душевних стражданнях та переживаннях, зміни звичного способу життя, витрачання часу на ремонт автомобіля, звернення до суду. Тому просив задоволити його позов.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2018 року вказаний позов був задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 2000 грн. та судовий збір в сумі 256 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права. Вказує, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування із страховика на підставі недійсності договору страхування, оскільки на час звернення про виплату страхового відшкодування договір був дійсним. Рішення про скасування договору було прийняте пізніше. Крім того, вважає, що в порушення положень процесуального закону, його не було залучено до участі в справі. Також вважає, що суд неправомірно відмовив в стягненні відшкодування з відповідача ОСОБА_5 Зазначає, що є невірним висновок про ненадання позивачем доказів підтвердження розміру заподіяної шкоди, оскільки фактично було проведено обстеження автомобіля та складено відповідний акт, оригінал якого був наданий страхувальнику. Однак, при розгляді справи, суд не зясовував наявність клопотань у сторін, зокрема, щодо витребування вказаного акту. Також апелянт вказує, що був змушений самостійно повторно замовити висновок експерта. Крім того, вказує, що, задовольняючи позовні вимоги частково, суд неправомірно не стягнув з відповідачів витрати за проведення експертного дослідження, оскільки це є фактичні витрати по справі та про їх стягнення було предявлено вимогу.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, зазначає, що судом апеляційної інстанції не може бути прийнятий до уваги висновок № 007/02/2017 експертного товарознавчого дослідження автомобіля від 22 лютого 2017 року, оскільки він не був предметом розгляду під час розгляду справи в суді першої інстанції.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подала відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Страхова компанія посилається, що відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 серпня 2017 року визнано недійсним договір № АЕ № 8085387 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.03.2016, тому страхова компанія не повинна відшкодовувати завдану позивачу майнову шкоду.

Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині з ухваленням нового судового рішення в цій частині з наступних підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що 4 лютого 2017 року близько 13 години ОСОБА_5, керуючи на відповідній правовій підставі автомобілем марки «Фольксваген Гольф», державний номерний знак НОМЕР_2, в порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху України в стані алкогольного спяніння порушив п.п. 2.3б, 134 Правил дорожнього руху України при утрудненому зустрічному розїзді, обїжджаючи перешкоду, не врахував дорожню обстановку, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу автомобілю марки Volkswagen TOUAREG, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачу ОСОБА_4 та під його керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з даним автомобілем.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Volkswagen TOUAREG, реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження і матеріальний збиток, заподіяний власнику даного автомобіля, виходячи зі стану пошкоджень, вартості відновлювального ремонту складає 64974 грн. 86 коп.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Фольксваген Гольф» державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (договір-поліс № АЕ 8085387 від 28 березня 2016 року) з 28 березня 2016 року по 28 березня 2017 року, однак рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 3 серпня 2017 року, яке набрало законної сили, договір № АЕ 8085387 від 28 березня 2016 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ОСОБА_5 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнано недійсним.

Факт дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля позивача підтверджується постановою Хмельницького міськрайонного суду від 20 лютого 2017 року про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП та визнання його винним в скоєнні даної пригоди, висновком експертного автотоварознавчого дослідження та іншими матеріалами справи.

У відповідності до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Отже за змістом даної норми закону недійсний правочин не створює юридичних наслідків та є недійсним з моменту його укладання, а тому після визнання недійсним договору обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів № АЕ 8085387 від 28 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», у страхової компанії відсутні будь-які обовязки за даним договором перед третіми особами, яким заподіяно шкоду неправомірними діями ОСОБА_5, а тому висновок суду першої інстанції щодо відмови в позовних вимогах до страхової компанії є законним та обґрунтованим.

В той же час, відмовляючи в позові позивача до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги ОСОБА_4, не застосував закон (ч. 3 ст. 23 ЦК України), який підлягав застосуванню, та не дотримався положень ст.ст. 5, 12, 81, 82 ЦПК України.

Так частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, яка повязана з використанням транспортних засобів.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Аналіз статей 1166, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що у випадку завдання шкоди внаслідок зіткнення транспортних засобів (взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний звязок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

В силу ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Пунктом 3 частини 5 статті 12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася через порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого належний позивачеві автомобіль був пошкоджений.

Ці обставини встановлені судовим рішенням і не підлягають доказуванню.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 послався на докази, які підтверджують розмір завданої йому майнової шкоди та понесені ним витрати на проведення автотоварознавчого дослідження. Разом із тим, ці докази не були долучені ОСОБА_4 до позовної заяви.

Натомість, суд першої інстанції всупереч п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України не розяснив позивачеві його обовязок на подання цих доказів, не надав можливість позивачу заявити клопотання про надання такого доказу і поспіхом розглянув справу, що унеможливило захист порушених прав ОСОБА_4

Крім того позивач в апеляційній скарзі та його представник в судовому засіданні апеляційного суду пояснили, що на час подання позовної заяви та розгляду справи в нього був відсутній висновок автотоварознавчого дослідження про розмір, заподіяної йому шкоди, оскільки оригінал висновку він подав до страхової компанії і йому він повернутий не був.

Отже позивач не міг надати до суду вказаний доказ з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Позивач подав ці докази до апеляційного суду.

Згідно звіту експерта автотоварознавця ОСОБА_7 від 22 лютого 2017 року №007/02/2017 (а.с. 60-100) вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen TOUAREG, реєстраційний номер НОМЕР_1, із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників, які підлягали заміні, складає 64974 грн. 86 коп.

З квитанції від 16 лютого 2017 року № 48 та відповідного рахунку слідує, що ОСОБА_4 поніс 2642 грн. витрат на проведення автоварознавчого дослідження.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди та розмір завданої ОСОБА_4 майнової шкоди є доведеними, внаслідок чого ці збитки мають бути відшкодовані позивачеві саме винною особою ОСОБА_5, оскільки його цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу не була застрахована у встановленому законом порядку.

Крім того слід звернути увагу, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові до винної особи з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована або не застрахована.

Така ж правова позиці викладена Верховним Судом України у справі 6-2808цс15 від 20 лютого 2016 року.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові щодо відшкодування майнової шкоди не ґрунтується на повно та всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача 64974 грн. 86 грн. заподіяного збитку пошкодженням автомобіля та 2642 грн. витрат на автотоварознавче дослідження.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляції в розмірі 5392 грн. 90 коп. та 3% річних в сумі 1676 грн. 88 коп. на підставі ст.. 625 Цивільного кодексу України, то в задоволенні цих вимог слід відмовити.

У відповідності до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідності до ст. ст. 509, 510 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли деліктні правовідносини, а не правовідносини зобовязального характеру між кредитором і божником в розумінні ст. ст. 509, 510 Цивільного кодексу України. Норми ст. 625 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач як на підставу позову в цій частині, регулюють правовідносини саме між сторонами зобовязання.

На даний час до рішення суду між сторонами не існує правовідносин зобовязального характеру, які можуть виникнути лише після рішення суду про відшкодування майнової шкоди, а тому норми ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Доводи апеляційної скарги, про необґрунтованість рішення суду в частині відмовив позові до страхової компанії слід відхилити, оскільки як вказано в мотивувальній частині постанови договір обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів № АЕ 8085387 від 28 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнано недійсним і з цих підстав у страхової компанії відсутні будь-які обовязки за даним договором перед третіми особами, яким заподіяно шкоду неправомірними діями ОСОБА_5

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційних суд враховує положення ст. 141 ЦПК України щодо покладення судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ОСОБА_4 містить дві вимоги, тобто вимоги майнового характеру (відшкодування майнової шкоди) з ціною позову 74686, 25 грн. та немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.). З урахуванням висновків апеляційного суду, позов ОСОБА_4 в частині вимоги майнового характеру задоволено частково на 90,5 %, а в частині вимоги немайнового характеру, які не оспорюється сторонами, на 40%.

Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору за вимоги майнового характеру, сплачені при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, в сумі 1689 грн. 80 коп. (746,88х90,5% + 1120,3х90,5%), а за розгляд вимоги немайнового характеру в сумі 256 грн. (640х40%), а всього 1929 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2018 року в частині відмови в позові про відшкодування майнової шкоди та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення:

Позов ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, у відшкодування завданої майнової шкоди 67616 грн. 86 коп.

В решті позовних вимог про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати в сумі 1929 грн. 80 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

Згідно з оригіналом ОСОБА_1