Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 755/14853/15-ц

провадження № 61-21448св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Омега Банк», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від

01 червня 2017 рокуу складі судді Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

(далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., в якому просило в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 990 737,14 грн звернути стягнення на предмет іпотеки.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), ПАТ «Дельта Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., про визнання недійсним кредитного договору, іпотечного договору та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа - Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого

2017 року в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до

ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Дельта Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., про визнання недійсним кредитного договору, іпотечного договору та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п?яти днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 надіслала до Апеляційного суду міста Києва клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги з підстав, передбачених частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

12 липня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував приписи частини третьої статті 42 Конституції України, частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі якої заявник звільняється від сплати судового збору, оскільки є споживачем.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Залишаючи без руху та в подальшому визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що Закон України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час звернення до суду з апеляційною скаргою) не передбачав звільнення споживача від сплати судового збору при зверненні до суду. Проте із таким висновком апеляційного суду погодитися неможливо.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені, оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), яка гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Таким чином, апеляційний суд безпідставно поклав на ОСОБА_1, яка звернулася до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та передчасно визнав її апеляційну скаргу неподаною і повернув її. При цьому суд апеляційної інстанції не визначився які саме позовні вимоги підлягають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», а які підлягають оплаті судовим збором.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувані ухвали постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року скасувати та передати справу № 755/14853/15-ц до Апеляційного суду міста Києва для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року скасувати.

Передати справу № 755/14853/15-ц до Апеляційного суду міста Києва для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило