Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"21" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарях - Чуб Н.С., Сіренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України, звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат в сумі 50 000 гривень 00 копійок, витрати на аварійного комісара в розмірі 355 гривень 00 копійок та судовий збір в розмірі 1 600 гривень 00 копійок.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 квітня 2015 року близько 10 години 30 хвилин біля мосту Патона в м. Києві з вини відповідача ОСОБА_1, яка керувала автомобілем НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_1 не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Вина відповідача підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року. В результаті вищевказаної пригоди був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС» згідно Полісу № АІ/6571401, що діяв на момент ДТП. Згідно Звіту № 93 від 26 травня 2015 року, складеного спеціалістом ТОВ УЕЦ «Експерт-Сервіс», розмір завданих збитків визначений згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склав суму 75 804 гривні 67 копійок. При цьому, ліміт відповідальності МТСБУ становить 50 000 гривень 00 копійок. Таким чином, розмір регламентної виплати склав 50 000 гривень 00 копійок. 29 квітня 2015 року потерпілий повідомив про страховий випадок та 17 червня 2015 року з метою отримання відшкодування звернувся в МТСБУ. Так, зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 21 жовтня 2015 року перерахувало потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 гривень 00 копійок, що підтверджується наказом та платіжним дорученням. 13 листопада 2015 року від відповідачки надійшла заява про розстрочення суми боргу, у зв'язку з чим, 18 листопада 2015 року було укладено договір про порядок повернення суми боргу. Проте, у визначені договором строки відповідачка жодних внесків щодо повернення коштів не здійснила. Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, просить відшкодувати понесені ним витрати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у вказаній справі було відкрито провадження.

Ухвалою суду від 10 квітня 2018 року у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, суд про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала.

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, яка просила справу розглянути без її участі та відповідача, яка, будучи належним чином повідомлена, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2015 року приблизно о 10:30 годин від початку мосту Патона, електроопора № 14 в м. Києві між автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Так, згідно довідки, виданої 29 квітня 2015 року УДПС Дніпровського ВДАІ, автомобіль НОМЕР_3 отримав наступні механічні пошкодження: задній бампер, парктронік, кришка багажника, глушникові система (а.с. 11). Вказані відомості також підтверджуються довідкою № 62718977 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої Відділом ДАІ з обслуговування Дніпровського району УДАІ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 10).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року ОСОБА_1 було визнано винною в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

На даний час постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року не скасована та набрала законної сили.

За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на момент ДТП у ПАТ СГ «ТАС», що підтверджується Полісом АІ/6571401 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з лімітом відповідальності за заподіяну шкоду майну на рівні 50 000 гривень (а.с. 9, 13).

При цьому, згідно даних Центральної бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1 станом на 29 квітня 2015 року застрахована не була (а.с. 13 об.).

29 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 29 квітня 2015 року приблизно о 10:30 годин від початку мосту Патона, електроопора № 14 в м. Києві між автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відповідно до Звіту № 93 про оцінку автомобіля НОМЕР_3, складеного 26 травня 2015 року ТОВ Український експертний центр «Експерт-Сервіс Авто», вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, із включенням в розрахункову суму ПДВ, складає: 75 804,67 гривень, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля НОМЕР_3 складає 75 804,67 гривень, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 80 196,89 гривень (а.с. 14-18).

17 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди на підставі ст. 35 та п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 8).

В подальшому, 19 жовтня 2015 року позивачем було винесено наказ № 5244 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2.», за яким було розраховано до сплати на рахунок ОСОБА_2 відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням ліміту відповідальності, визначену у полісі, у розмірі 50 000 гривень, яка була перерахована позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 5244рв від 20 жовтня 2015 року (а.с. 24, 25).

Додатково, позивачем були понесені витрати на послуги аварійного комісара на загальну суму 355,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 111рв від 02 вересня 2015 року та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 41 п. 1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Судом достовірно встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_1 не мала договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування.

18 листопада 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про порядок повернення коштів, за яким боржник ОСОБА_1 зобов'язалася компенсувати витрати понесені кредитором по справі № 26592 нз у зв'язку з виплатою відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29 квітня 2015 року в м. Києві за участю дорожньо-транспортної пригоди «Хюндай» (д.н.з. НОМЕР_4) під керуванням ОСОБА_2 та «Мазда» (д.н.з. НОМЕР_5) під керуванням боржника (а.с. 27). В той же час, умови вказаного договору з боку відповідача виконані не були, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування

кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи визнання позову з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача по стягненню з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 50 000 гривень 00 копійок та витрат за послуги аварійного комісара у розмірі 355 гривень 00 копійка є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналізуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 600 гривень 00 копійок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 22, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 82, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (МФО 322313, ідентифікаційний код 21647131, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) кошти в розмірі понесених витрат у розмірі 50 000 гривень 00 копійок, витрати за послуги аварійного комісара у розмірі 355 гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 1 600 гривень 00 копійок, а всього 51 955 (п'ятдесят одну тисячу дев'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: