Справа № 463/563/18
Провадження № 2/463/1043/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Миличук У.Р.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, просять визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію поширену в:

1.1 листі директору Березької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_6 від 08.12.2017 року, наступного змісту: «я була в пригніченому стані і вони скористалися цим моментом як аферисти», «заставили мене підписатися в договорі», «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125 000 грн.», «ця пара займається аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі»;

1.2 в листі дружині ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_7 від 08.12.2017 року, наступного змісту: «борг за мою квартиру сплачував не в доларах, а в гривнях по 1000, 2000…», «не повертає мені половину боргу», «він злодійський батюшка», «квартирний аферист, що мене обікрав», «він же обікрав ще одну жінку на в. Зеленій… і там квартира», «в хаті він зробив притон», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей»;

1.3 в листі матері ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_8 від 08.12.2017 року, наступного змісту: «обікрав хвору жінку», «він обікрав мене на 23 тис. доларів»;

1.4 в листі Митрополиту ОСОБА_9, керуючому ОСОБА_9 єпархією УАПЦ (в миру ОСОБА_10) від 04.12.2017 року, наступного змісту: «нібито він заплатив повну суму за квартиру, при домовленості, що він дав тільки половину, а другу половину клявся, що віддасть за 2 роки», «він не віддає грошей», «квартиру, яку ще далеко не виплатив, борг його 125 тис. грн.», «другу половину він вирішив платити гривнями і я від цього втратила 23 тис. доларів», «квартиру, яку він також відібрав у старушки по вул. Зеленій».

Також, визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_4, інформацію, поширену в:

2.1 листі директору Березької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_6 від 08.12.2017 року, наступного змісту: «я була в пригніченому стані і вони скористалися цим моментом як аферисти», «заставили мене підписатися в договорі», «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125 000 грн.», «ця пара займається аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі»;

2.2 в листі дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_4 від 08.12.2017 року, наступного змісту: «але ж не я тобі винна, а ти мені і велику суму», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей».

Крім цього, просять зобовязати відповідача спростувати недостовірну і таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 та ОСОБА_4 інформацію в тридцятиденний термін, з дня набрання рішенням законної сили, в той же спосіб, яким ця інформація була поширена, шляхом направлення письмового повідомлення про поширення нею недостовірної інформації на адресу директора Березецької ОСОБА_11 ступенів ОСОБА_6 та на адресу Митрополита ОСОБА_9, керуючого ОСОБА_9 єпархією УАПЦ (в миру ОСОБА_10);

Також просять стягнути з відповідача на їхню користь моральну шкоду в розмірі 1 грн. та судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що з відповідачкою вони познайомились ще в 2013 році та між ними виникли товариські відносини. 07.11.2014 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири №2519. Відповідно до умов цього договору продаж квартири за згодою сторін вчинено за 530 480 гривень. Ця сума повністю сплачена покупцем і отримана продавцем особисто до підписання договору, всі умови договору були виконані. У подальшому позивачі продовжували спілкуватись з відповідачкою, допомагали їй в роботі по дому, передавали продукти та ліки.

Проте на початку 2017 року у відносинах між сторонами почались непорозуміння. Відповідач почала вимагати від ОСОБА_3 кошти без зазначення на те будь якої причини.

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_3 дізнався, що відповідач зверталась із заявою до Личаківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області з приводу вчинення щодо неї протиправних дій ОСОБА_3 На її думку він з 2013 року по 2017 рік не повернув всієї суми за договором купівлі-продажу квартири.

Крім цього, відповідач написала листи на адресу Митрополита ОСОБА_9, директору Березької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_6, матері позивача та позивачу ОСОБА_4, де наводила відомості про вчинення як позивачем так і його дружиною протиправних, аморальних дій, зазначає ці відомості з використанням нецензурних слів, образ, численних наклепів у грубій, зухвалій та вульгарній формі. Переконані, що вказана інформація у листах є недостовірною, необґрунтованою, а наведені у ній обставини є такими, що не підтверджені жодними доказами. Внаслідок цього поширена інформація принижує їх честь, гідність та ділову репутацію, а тому, просять зобовязати позивача її спростувати у той самий спосіб, як вона була поширена.

Крім цього вважають, що внаслідок поширення недостовірної інформації їм було відповідачем заподіяно моральну шкоду, яка полягає у їхньому приниженні, пережитті сильних душевних страждань через створення негативної оцінки щодо них в очах адресатів та налаштуванні проти них, підриві репутації і довіри, зі сторони роботодавця ОСОБА_3 та керівника ОСОБА_9 єпархії, необхідності докладати значних зусиль для переконання осіб, яким ця інформація була поширена, у своїй добропорядності. Також через те, що відповідач, будучи їм на протязі пяти років близькою людиною, про яку вони піклувалися, несподівано звинувачує їх у тому чого вони не робили та ставить під сумнів їхні світоглядні переконання. Розмір заподіяної моральної шкоди ними оцінюється в сумі 1 грн., а тому просять позов задоволити.

Згідно поданого відповідачем відзиву від 16 квітня 2018 року, відповідач позовні вимоги заперечила з підстав їх необґрунтованості та безпідставності, заперечує проти задоволення позову. Вважає інформацію поширену в листах такою, що містить оціночні судження та не підлягають спростуванню чи доведенню її правдивості. Зазначає, що відповідач неодноразово наголошувала на тому, що договір купівлі-продажу квартири підписала навіть не прочитавши його, оскільки позивачі зловживали її довірою, не надали їй такої змоги. Окрім того, попри зазначену у самому договорі суму, користуючись довірою відповідачки ОСОБА_3 оплатив лише половину вартості квартири з обіцянками протягом двох років виплатити борг, проте своїх слів не дотримав.

У відповіді на відзив від 14 травня 2018 року позивачами заперечено позицію відповідача з підстав про те, що наведені в листах відповідача твердження, як оціночні насправді є фактичними твердженнями, неправдивість яких підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Відповідач вийшла за межі, встановлені законом, для вираження своїх переконань та завдала шкоди особистим майновим правам позивачів.

Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року матеріали позовної заяви залишено без руху, які були усунуті позивачами 12 лютого 2018 року шляхом подання заяви про усунення недоліків.

Ухвалою від 23 лютого 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні 17 квітня 2018 року судом задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків, відмовлено у задоволенні клопотання про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_12 За результатами підготовчого засідання постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Ухвалою суду від 16 травня 2018 року в задоволенні заяви відповідача про поновлення строку для подання зустрічного позову відмовлено, а зустрічну позовну заяву від 11 травня 2018 року представника ОСОБА_5- ОСОБА_2 повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 13 червня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача від 11 червня 2018 року про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи за позовом відповідача про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Відмовляючи в задоволенні даного клопотання суд виходив з мотивів відсутності об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи вказаної в клопотанні та наявності доказів які дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В судовому засіданні 17 травня 2018 року позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково пояснив, що з відповідачкою знайомий ще з 2013 року, коли сповідав її в лікарні, вона була хворою, з цього часу почали спілкуватись та підтримувати дружні відносини. З літа 2017 року почались різні непорозуміння, відповідач почала телефонувати його дружині, писати повідомлення, що в нього є інша жінка, що він аферист, злочинець, також зверталась в поліцію, з приводу того що він винен їй гроші. Проте він жодного разу до кримінальної відповідальності не притягувався, кошти за придбання квартири віддав повністю, крім того ніколи не погрожував відповідачці, не вчиняв інших аморальних дій.

Позивач ОСОБА_13 в судовому засіданні 17 травня 2018 підтримала позицію викладену у позовній заяві, а також пояснення позивача ОСОБА_3 Додатково пояснила, що дійсно на її адресу та адресу директора школи, де вона працює, надходили листи відповідача, де містилася образлива інформація, що принижує її честь та гідність. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник позивачів позов підтримав з аналогічних підстав, додатково пояснив, що предметом вимог є чотири листи у яких відповідач не тільки поширює неправдиву негативну інформацію про ОСОБА_3 (примушування до укладення договору, а згодом його часткове невиконання, використання обману, неодноразове вчинення шахрайських дій, ведення злочинного способу життя, створення притону), а й говорить про причетність дружини ОСОБА_3, ОСОБА_13 до вищезазначеного. Відповідач поширила недостовірну та негативну інформацію, адже усі наведені нею дані спростовуються з підстав наведених позивачами та не підтверджуються відповідними доказами стороною відповідача. Насправді заборгованості за договором не існує, позивачі не вчиняли кримінальних правопорушень, а тому переконаний, що відповідно до положень чинного цивільного законодавства позивачі мають право на захист свого немайнового права від протиправних посягань інших осіб шляхом спростування недостовірної інформації. Також вказав, що зазначеними діями відповідача заподіяно моральну шкоду, що полягає у приниженні честі та гідності ОСОБА_3 та ОСОБА_4І, а також ділової репутації ОСОБА_3 як священнослужителя. Через поширення недостовірної інформації вони зазнали душевних страждань, сорому, образи через звинувачення їх у діях, які вони навіть не думали вчиняти. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, вважає такі безпідставними. Пояснила, суду, що відповідач ОСОБА_5 являється особою похилого віку, за станом здоровя не може самостійно пересуватись, у звязку із чим позбавлена можливості особисто брати участь у розгляді справи. Підтвердила, що дійсно між позивачем ОСОБА_14 та відповідачкою існували дружні відносини, остання відносилась до позивача як до сина. В 2014 р. між ОСОБА_14 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири. Оскільки за домовленістю між сторонами частина плати за придбання квартири мала здійснюватися після укладення договору, а позивач відмовився від повернення коштів тому відносини між сторонами погіршились.

Визнала, що саме відповідача ОСОБА_5, усвідомлюючи свої дії, власноручно підготовила вказані в позові листи до дружини та матері ОСОБА_3, директора Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_6 та Митрополита ОСОБА_9. Однак вважає, що жодних підстав для визнання поширеної відповідачкою інформації, недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів немає. Щодо кожного з пунктів позовних вимог мотивувала свої заперечення наступним чином.

Вважає, що : в п. 1.1 та 2.1 позовних вимог інформація: «я була в пригніченому стані і вони скористалися цим моментом як аферисти», «заставили мене підписатися в договорі», являється оціночним судження, а інформація: «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125 000 грн.», «ця пара займається аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі» відповідає дійсності, однак не може представити суду жодного підтвердження її правдивості.

В п 1.2 позовних вимог інформація: «він злодійський батюшка», «квартирний аферист, що мене обікрав», «він же обікрав ще одну жінку на в. Зеленій… і там квартира», «в хаті він зробив притон», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей»- являється оціночним судженням відповідачки, а інформація: «борг за мою квартиру сплачував не в доларах, а в гривнях по 1000, 2000…», «не повертає мені половину боргу»- є правдивою, але жодних доказів цьому немає.

Інформація викладена в п.1.3 позовних вимог , а саме: «обікрав хвору жінку», «він обікрав мене на 23 тис. доларів» - також являється оціночним, субєктивним судженням відповідачки.

В п. 1.4 позовних вимог інформація: «нібито він заплатив повну суму за квартиру, при домовленості, що він дав тільки половину, а другу половину клявся, що віддасть за 2 роки», «він не віддає грошей», «квартиру, яку ще далеко не виплатив, борг його 125 тис. грн.», «другу половину він вирішив платити гривнями і я від цього втратила 23 тис. доларів», «квартиру, яку він також відібрав у старушки по вул. Зеленій»- являється достовірною, однак підтвердження цьому відсутні, а інформація -«квартиру, яку він також відібрав у старушки по вул. Зеленій» містить лише оціночне судження відповідачки.

Інформація викладена в п.2.2 позовних вимог, а саме але ж не я тобі винна, а ти мені і велику суму», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей»; є припущенням відповідачки, її субєктивною думкою.

В звязку з наведеним, на думку представника відповідача підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки вся поширена відповідачкою інформація являється, як вказано вище, або оціночним судженням, тобто субєктивними думками, переконаннями відповідача, або правдивою. Враховуючи наведене просить відмовити в позові.

Ухвалюючи рішення на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та враховуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є парохом (парафіяльним священником) Церкви Воздвиження Чесного і Животворящого Хреста Господнього. Позивач ОСОБА_4 є вчителькою Березецької ОСОБА_11 ступенів.

08.12.2017 року в листі адресованому директору Березецької ОСОБА_11 ступенів ОСОБА_6 (а.с. 15), від імені ОСОБА_5 поширено інформацію щодо осіб ОСОБА_14 та ОСОБА_15 наступного змісту: «я була в пригніченому стані і вони скористалися цим моментом як аферисти», «заставили мене підписатися в договорі», «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125 000 грн.», «ця пара займається аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі»;

Крім цього, в листі дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_4 від 08.12.2017 року (а.с. 20-22) від імені ОСОБА_5С поширено інформацію про особу ОСОБА_3 та ОСОБА_15 наступного змісту: «борг за мою квартиру сплачував не в доларах, а в гривнях по 1000, 2000...», «не повертає мені половину боргу», «він злодійський батюшка», «квартирний аферист, що мене обікрав», «він же обікрав ще одну жінку на в. Зеленій... і там квартира», «в хаті він зробив притон», «але ж не я тобі винна, а ти мені і велику суму», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей»;

Крім цього, в листі матері ОСОБА_3 - ОСОБА_16 від 08.12.2017 року (а.с.16-19) від імені ОСОБА_5С поширено інформацію про особу ОСОБА_3 наступного змісту: «обікрав хвору жінку», «він обікрав мене на 23 тис. доларів»;

04.12.2017 року в листі Митрополиту ОСОБА_9, керуючому ОСОБА_9 єпархією УАПЦ (в миру ОСОБА_10) (а.с.14), від імені ОСОБА_5С поширено інформацію про особу ОСОБА_3 наступного змісту: «нібито він заплатив повну суму за квартиру, при домовленості, що він дав тільки полонину, а другу половину клявся, що віддасть за 2 роки», «він не віддає грошей», «квартиру, яку ще далеко не виплатив, борг його 125 тис. грн.», «другу половину він вирішив платити гривнями і я від цього втратила 23 тис. доларів», «квартиру, яку він також відібрав у старушки по вул. Зеленій».

В судовому засіданні представник відповідача визнала факт поширення вказаної інформації її довірителем відповідачем ОСОБА_5 А тому, оскільки в суду відсутні підстави для обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, суд вважає доведеним факт підготовки даних листів саме відповідачем ОСОБА_5 та поширення нею зазначеної у них інформації.

Відповідно до принципу, закладеного у статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню Інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

При цьому, статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Статтею 270 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на повагу до гідності та честі, які є її особистим немайновим правом.

З врахуванням роз'яснень у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до роз'яснень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації» згідно з положеннями статті 277 ЦК України і вимог ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

При цьому суд враховує, що відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Представник відповідача вважає, що частина поширеної відповідачем інформації, що спростовується позивачами є оціночним судженням, яка не підлягає спростуванню, а інша частина є достовірною інформацією.

Проте з такою позицією суд не може погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.

У пункті 72 рішення Європейського суду по справі Фельдек проти Словаччини від 12 липня 2001 року суд зазначає: «Відповідно до практики Суду свобода вираження поглядів є однією з основних підвалин демократичного суспільства та однією з головних передумов його прогресу і самореалізації кожної особи. Відповідно до частини 2 статті 10 вона застосовується не тільки до «інформації» або «ідей», що сприймаються прихильно, або вважаються необразливими, чи сприймаються байдуже, а також до таких, що ображають, шокують або хвилюють. Стаття 10 захищає не тільки суть висловлених ідей та інформації, але також і форму, у якій вони передаються. Ця свобода підлягає виключенням, переліченим у частині 2 статті 10, які, однак, повинні чітко тлумачитися».

На переконання суду поширену у листах інформацію, а саме:

в листі директору Березької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_6 від 08.12.2017 року: «я була в пригніченому стані і вони скористалися цим моментом як аферисти», «заставили мене підписатися в договорі», «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125 000 грн.», «ця пара займається аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі»;

в листі дружині ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_7 від 08.12.2017 року: «борг за мою квартиру сплачував не в доларах, а в гривнях по 1000, 2000…», «не повертає мені половину боргу», «він злодійський батюшка», «квартирний аферист, що мене обікрав», «він же обікрав ще одну жінку на в. Зеленій… і там квартира», «але ж не я тобі винна, а ти мені і велику суму», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей»;

в листі матері ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_8 від 08.12.2017 року: «обікрав хвору жінку», «він обікрав мене на 23 тис. доларів»;

в листі Митрополиту ОСОБА_9, керуючому ОСОБА_9 єпархією УАПЦ (в миру ОСОБА_10) від 04.12.2017 року, наступного змісту: «нібито він заплатив повну суму за квартиру, при домовленості, що він дав тільки половину, а другу половину клявся, що віддасть за 2 роки», «він не віддає грошей», «квартиру, яку ще далеко не виплатив, борг його 125 тис. грн.», «другу половину він вирішив платити гривнями і я від цього втратила 23 тис. доларів», «квартиру, яку він також відібрав у старушки по вул. Зеленій»;

не можна вважати оціночним судженням, субєктивними думками та ставленням відповідача до дій позивачів, критичною оцінкою певних фактів і недоліків. Така інформація містить фактичні твердження відповідача про вчинення позивачами протиправних дій, в тому числі кримінально-караних, аморальних діянь щодо особи відповідача при укладенні договору купівлі-продажу квартири шляхом заволодіння майном відповідача у протиправний спосіб без наміру проведення розрахунків та виконання договірних зобовязань, а також про вчинення протиправних діянь щодо інших осіб шляхом заволодіння їх майном у незаконний спосіб.

А тому, наводячи фактичні твердження про вчинення позивачами протиправних дій, саме на відповідачу лежить обовязок доведення належними та допустимими доказами їх достовірність.

Проте, на переконання суду достовірність наведених у листах фактичних тверджень відповідачем належними, допустимими та достатніми доказами не доведено.

Так, згідно з частиною другою статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У частинах першій та другій статті 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. ( пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)).

З аналізу наведених правових норм, а також практики Європейського суду з прав людини слід дійти до переконання, що без доведення вини особи у вчиненні кримінально-караного діяння у встановленому законом порядку та ухвалення обвинувального вироку, який набрав законної сили, поширення щодо особи інформації про вчинення нею кримінального правопорушення є неприпустимим, і така інформація не може вважатися достовірною.

Однак, ні відповідачем, ні іншими особами в ході судового розгляду справи не представлено, та не заявлено про їх існування, жодних доказів про притягнення позивачів до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень щодо особи відповідача, чи інших осіб, в тому числі повязаних із крадіжками, шахрайством чи іншими протиправними діями спрямованих на протиправне заволодіння чужим майном. Таких доказів не здобуто і судом.

Згідно з довідкою з Міністерства внутрішніх справ України департаменту інформаційних технологій, відповідно до якої ОСОБА_3, ОСОБА_4 станом на 13.02.2018 до кримінальної відповідальності не притягались, знятої чи не погашеної судимості немає (а.с. 40).

В той же час встановлено, що з приводу цих же обставин відповідач зверталася із заявою в правоохоронні органи за результатами розгляду якої 12 грудня 2017 року старшим лейтенантом поліції ДОП Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_17 прийнято рішення про відсутність відомостей, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_3 кримінального правопорушення (а.с.11,12). Доказів про те, що вказане рішення відповідачем оскаржувалось, чи в інший спосіб реалізовувалося своє право на захист від протиправних дій зі сторони інших осіб суду не представлено.

Більш того, як вбачається із договору купівлі-продажу квартири від 7 листопада 2014 року (а.с.8-9) підписаного між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5, продаж квартири за згодою сторін вчинено за 530 480,00 гривень. Ця сума сплачена покупцем і отримана продавцем особисто до підписання даного договору. На час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (п.3 договору).

Також в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження відомості про вчинення позивачами по відношенню до відповідача інших аморальних дій, протиправних дій щодо невизначених осіб, і такі не знайшли свого підтвердження належними, допустимими, достовірними та достатніми засобами доказування.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в судовому засіданні дали схожі за змістом покази, повідомили, що ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 декілька років підтримували дружні відносини. Зі слів ОСОБА_5 їм відомо, що ОСОБА_3 заборгував їй кошти за квартиру в звязку з чим вона зверталась з листами в різні інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, за відсутності обвинувального вироку щодо позивачів, який набрав законної сили, суд не вправі ґрунтувати свої висновки про вчинення злочинних дій позивачами по відношенню до відповідача на підставі показань свідків.

Окремому аналізу, на думку суду, слід піддати твердження відповідача у листі адресованому дружині ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 08.12.2017 року, про те, що «в хаті він зробив притон».

Згідно із тлумаченням слова «притон» Академічним тлумачним словником української мови, таким являється «місце зосередження, притулок антигромадських або аморальних, злочинних елементів; кубло».

Однак, жодних доказів про те, що позивачем ОСОБА_14, утримуються такі місця або вчиняються дії із сприяння, організації місць зосередження антигромадських або аморальних, злочинних елементів, відповідачем не представлено. Також такі докази не здобуті судом в ході судового розгляду.

З врахуванням наведеного, а також того, що позивачами заперечується факт вчинення протиправних дій щодо особи відповідача, чи інших осіб слід прийти до переконливого висновку про те, що зазначена у листах інформація є такою, що не відповідає дійсності, за своєю суттю є такою, що містить у собі неправдиві відомості про поведінку позивачів, а відтак може створювати негативну соціальну оцінку позивачам, в очах близьких, односельчан, співробітників, парафіян, а також інших осіб. Негативну суспільну оцінку їх ділових і професійних якостей при виконанні ними трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Наведена вище інформація принижує особи позивачів, тобто завдає шкоди особистим немайновим правам позивачів на повагу до гідності, честі та ділової репутації.

За таких обставин, оскільки поширена відповідачем недостовірна інформація принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів, такі мають право на захист свого порушеного немайнового права у визначений законом спосіб.

Одним із спеціальних способів захисту порушеного особистого немайнового права законодавець визначає у ч.7 ст. 277 ЦК України шляхом спростування недостовірної інформації у такий же спосіб, у який вона була поширена.

А тому, суд вважає, що позовні вимоги є підставними, у зв'язку із чим їх слід задоволити та визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів інформацію щодо них, що поширена відповідачем у чотирьох листах щодо позивача ОСОБА_3, та у двох листах щодо позивача ОСОБА_4, а на відповідача покласти обов'язок спростувати її у такий же спосіб, як вона була поширена.

В частині стягнення моральної шкоди із ОСОБА_5 на користь позивачів в розмірі 1 грн. суд вважає, що така підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Також, одночасно з відновленням порушеного немайнового права, право позивача на отримання відшкодування моральної шкоди внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи передбачено ст. 276 ЦК України.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до розяснень у п.9 постанови Верховного Суду України від 31.03.95 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на наведене, беручи до уваги, що дійсно відповідачем поширено щодо позивачів недостовірну інформацію, яка принижу честь, гідність та ділову репутацію, в той же час враховуючи характер поширення такої інформації, ступінь шкоди завданої внаслідок її поширення, а також розмір відшкодування, який визначений самими позивачами, суд приходить до переконання про необхідність стягнення моральної шкоди в межах позовних вимог позивачів у розмірі 1 гривні.

Також, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України.

Як вбачається з оригіналу платіжного доручення (а.с. 1, 29), позивачами при предявленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 3171,60 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 3171, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.23, 270, 276, 277 ЦК України, ст.30, 47-1 ЗУ «Про інформацію», суд -

у х в а л и в :

позов задоволити.

Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, інформацію, викладену ОСОБА_5 в:

- листі директору Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_6 від 08.12.2017 року, а саме: «я була в пригніченому стані і вони скористалися цим моментом як аферисти», «заставили мене підписатися в договорі», «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125 000 грн.», «ця пара займається аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі»;

- листі дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_4 від 08.12.2017 року, а саме: «борг за мою квартиру сплачував не в доларах, а в гривнях по 1000, 2000...», «не повертає мені половину боргу», «він злодійський батюшка», «квартирний аферист, що мене обікрав», «він же обікрав ще одну жінку на в. Зеленій... і там квартира», «в хаті він зробив притон», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей»;

- листі матері ОСОБА_3 - ОСОБА_16 від 08.12.2017 року, а саме: «обікрав хвору жінку», «він обікрав мене на 23 тис. доларів»;

- листі Митрополиту ОСОБА_9, керуючому ОСОБА_9 єпархією УАПЦ (в миру ОСОБА_10) віл 04.12.2017 року, а саме: «нібито він заплатив повну суму за квартиру, при домовленості, що він дав тільки полонину, а другу половину клявся, що віддасть за 2 роки», «він не віддає грошей», «квартиру, яку ще далеко не виплатив, борг його 125 тис. грн.», «другу половину він вирішив платити гривнями і я від цього втратила 23 тис. доларів», «квартиру, яку він також відібрав у старушки по вул. Зеленій».

2. Визнати недостовірною та такою, шо принижує честь і гіднісь ОСОБА_4, інформацію, викладену ОСОБА_5 в:

- листі директору Березецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_6 від 08.12.2017 року, а саме: «я була в пригніченому стані і вони скористалися цим моментом як аферисти», «заставили мене підписатися в договорі», «заплатили тільки половину суми», «борг більше 125 000 грн.», «ця пара займається аферами не перший раз, забирають квартири в хворих, немічних людей, щоб розбагатіти на чужому горі»;

- листі дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_20 від 08.12.2017 року, а саме: «але ж не я тобі винна, а ти мені і велику суму», «ви чекаєте моєї смерті і тому не віддаєте грошей»;

3. Зобов'язати ОСОБА_5:

- спростувати недостовірну і таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію в тридцятиденний строк з дня набрання рішенням законної сиди, в той же спосіб, яким ця інформація була поширена - шляхом направлення письмового повідомлення про поширення нею недостовірної інформації директору Березецької ОСОБА_11 ступенів ОСОБА_6 за адресою: вул. Театральна с. Березець Городоцький район Львівська область, та Митрополиту ОСОБА_9, керуючому ОСОБА_9 єпархією УАПЦ за адресою: вул. Федорова, буд. 11, м. Львів;

- спростувати недостовірну і таку, що принижує честь і гідність ОСОБА_4 інформацію в тридцятиденний строк з дня набрання рішення законної сили, в той же спосіб, яким ця інформація була поширена - шляхом направлення письмового повідомлення про поширення нею недостовірної інформації директору Березецької ОСОБА_11 ступенів ОСОБА_6 за адресою: вул. Театральна с. Березець Городоцький район Львівська область.

4. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральну школу в розмірі 01,00 (одна) гривня.

5. Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 в розмірі 3171,60 гривня.

Дата складання повного рішення - 25.06.2018 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Жовнір Г.Б.