Справа № 489/2333/18
Номер провадження 2/489/1667/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Тихонової Н.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2, яким просила визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (Вінграновського) в м. Миколаєві зареєстрований Універсальній товарній біржі «РіКо Альянс» за № 4-166 від 01.06.2001 року укладений між ОСОБА_3 з одного боку, як покупцем, та з іншого боку, як продавець, ОСОБА_2 - дійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що в 2017 році померла - ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 (Вінграновського) в м. Миколаєві, яка була придбана на товарній біржі. Після смерті позивач в установленому законом порядку звернувсь до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте її було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки дана квартира була придбана на Товарній біржі та договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не предявляє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленнями (викликом) сторін не надходило, відтак суд вважає за можливе розглянути цивільну справу без участі сторін.

11 травня 2018 року Ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши надані докази, суд встановив таке.

Квартира АДРЕСА_2 (Енгельса) в м. Миколаєві належала ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченим Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації реєстрі за № 18638 від 29.10.1993 р.

01 червня 2001 року на Універсальній товарній біржі «РіКо Альянс» за № 4-166 зареєстрований Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (Енгельса) в м. Миколаєві укладена між ОСОБА_3 з одного боку, як покупцем, та з іншого боку, як продавцями, ОСОБА_2.

Вказаний договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано в ММБТІ на імя ОСОБА_3

За життя ОСОБА_3, склала заповіт на імя ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі № 1188, на все належне її майно.

17 вересня 2017 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно в тому числі і на квартиру АДРЕСА_3 (Вінграновського) в м. Миколаєві.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після ОСОБА_3 позивач звернулась до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після її смерті.

Проте відповідно до Постанови нотаріуса від 12.04.2018 р. позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не було надано правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_4 (вул. Енгельса) в м. Миколаєві, що належало померлій .

На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Відразу після укладання договору купівлі-продажу між сторонами позивача було зареєстровано право власності в Миколаївському МБТІ, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.

Позивач на теперішній час не має можливості зареєструвати своє право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з відповідачем, через те, що на час укладання договір не був нотаріально посвідчений, а відповідно його форма не відповідала формі, передбаченій діючим законодавством.

Разом з тим, позивач на теперішній час не має можливості реалізувати своє право власності на житло належним чином, так як договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений, а відповідно його форма не відповідала формі, передбаченій діючим законодавством.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач не має можливості усунути порушення прав на теперішній час в позасудовому порядку, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 48, 81, 141, 259, 263-264 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 (Енгельса) в м. Миколаєві, укладений між ОСОБА_3 з одного боку, як покупцем, та з іншого боку, як продавець, - ОСОБА_2, зареєстрований 01.06.2001 року на Універсальній товарній біржі «РіКо-Альянс» за № 4-166-дійсним.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2;

Відповідач ОСОБА_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 ( Енгельса), 43-а, кв. 11;

Третя особа Універсальна товарна біржа «РіКо-Альянс», місце знаходження: м. Миколаїв, пр. Центральний, 152.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.06.2018 р.

Суддя Н.С. Тихонова