Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 369/5240/16-ц

провадження № 61-13239св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Піонер Сервіс», ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Піонер Сервіс»

(далі - ТОВ «УК «Піонер Сервіс»), ОСОБА_6 про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що протоколом загальних зборів учасників ТОВ «УК «Піонер Сервіс» від 10 листопада 2015 року № 10/11 позивача прийнято до складу учасників ТОВ «УК «Піонер Сервіс» з відчуженням частки у розмірі 1 141 653,00, що становить 76 % статутного капіталу та відповідає

76 % голосів на загальних зборах учасників.

Під час вирішення організаційних питань діяльності ТОВ «УК «Піонер Сервіс» позивачу стало відомо, що 21 грудня 2013 року статутний капітал

ТОВ «УК «Піонер Сервіс» збільшено за рахунок майнового вкладу

ОСОБА_6, а саме трансформаторної підстанції КТП-160/10/0,4-У-1

зав № 1799, №2487, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 200 000,00 грн.

Вищевказана трансформаторна підстанція не належала ОСОБА_6, а тому вона не мала права вносити її у якості майнового складу до статутного капіталу ТОВ «УК «Піонер Сервіс».

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 видано наказ від 02 серпня 2012 року

б/н «Про затвердження проекту будівництва багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2

Житловий будинок збудовано на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт від 03 жовтня 2012 року № КС 5 та введено в експлуатацію декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 04 грудня 2012 року № КС 8. Згідно з деклараціями замовниками будівництва будинку є власники земельної ділянки, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 26 листопада 2010 року НОМЕР_1

13 жовтня 2011 року ПАТ «АЕС Київобленерго» видано позивачу технічні умови № К-00-11-1254 на приєднання електроустановок. Згідно з пунктом 6.1. технічних умов позивача, як замовника, зобов'язано запроектувати та установити трансформаторну підстанцію (ТП) 10/04, кВ з трансформатором необхідної потужності.

Зазначена вище трансформаторна підстанція відноситься до інженерних мереж, що обслуговують збудований багатоквартирний житловий будинок. При цьому електромонтажні роботи з облаштування трансформаторної підстанції здійснено приватним підприємством «Система» на підставі договору від 06 листопада 2012 року № 44/1. Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору замовник (позивач) доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання виконати електромонтажні роботи КТП 160 кВА та прокладання кабелю 10 кВ для електропостачання житлових будинків за адресою: АДРЕСА_3. Пунктом 2.1. договору встановлено загальну вартість робіт у розмірі 206 013,84 грн, які сплачені позивачем у повному обсязі.

Разом з цим позивач посилається на неправомірність рішення загальних зборів учасників ТОВ «УК «Піонер Сервіс» про прийняття ОСОБА_6 до складу учасників ТОВ «УК «Піонер Сервіс» з відчуженням їй частки у розмірі 200 000,00 грн, що складає 14 % статутного капіталу і відповідає 14 % голосів на загальних зборах учасників та щодо збільшення статутного капіталу за рахунок майнового вкладу ОСОБА_6, а саме трансформаторної підстанції КТП-160/10/0,4-У-1 зав № 1799, № 2487, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 вартістю 200 000,00 грн. Тому вважає, що акт приймання-передачі трансформаторної підстанції від 23 грудня 2013 року № 4 підлягає скасуванню.

Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просив суд: скасувати акт приймання-передачі трансформаторної підстанції від 23 грудня 2013 року № 4. Визнати за ОСОБА_4 право власності на трансформаторну підстанцію КТП-160/10/0,4-У-1 зав № 1799, № 2487, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 вартістю 206 013,84 грн. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі

2 640,14 грн.

Протягом розгляду справи представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, де представник просила суд: визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право спільної сумісної власності на трансформаторну підстанцію.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від

13 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

13 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що законом не передбачено самостійне відчуження інженерних споруд, які складають єдине ціле з жилим багатоквартирним будинком, та визнання права власності на такі споруди. А тому захист права позивача у спосіб, в який він звернувся до суду із позовом, є неможливим.

05 травня 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про те, що трансформаторна підстанція призначена для обслуговування багатоквартирного житлового будинку та становить одне ціле з ним.

Трансформаторна підстанція проектувалася для обслуговування житлових будинків на двох окремих земельних ділянках.

30 червня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення апеляційного суду Київської області від 12 квітня

2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 04 грудня 2012 року, згідно Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Київській області, закінчено будівництво багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4. В будівництві вказаного житлового об'єкту приймали участь замовники будівництва ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які також є власниками земельної ділянки за вказаною адресою.

Задля належного обслуговування житлового будинку, а саме постачання електроенергії, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були отримані технічні умови видані ПАТ «АЕС Київобленерго» № К-00-11-1254, К-00-11-1253 на приєднання електроустановок, тобто дозволено приєднатись до основних електромереж. Пунктом 6.1. технічних умов для одержання потужності замовників зобов'язано запроектувати та установити трансформаторну підстанцію (ТП) 10/0,4 кВ з трансформатором необхідної потужності.

Наслідками виконання технічних умов стало укладення 06 листопада

2012 року між ОСОБА_4 та ПП «Система» договору № 44/1 про виконання електромонтажних робіт з облаштування трансформаторної підстанції, а також укладення 25 листопада 2011 року між ОСОБА_6 та ПП «Профенергобуд» договору № 21/11-Е на проектно-вишукувальні та будівельно-монтажні роботи трансформаторної підстанції.

На підставі акта про обстеження № 152-О електроустановки після виконання будівельно-монтажних та налагоджувальних робіт від 14 травня 2012 року, надано висновок про готовність електроустановки до подачі напруги.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з положеннями статті 186 ЦК України, річ призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно статті 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів» від 09 липня 2010 року, трансформаторна підстанція - це електрична установка відкритого або закритого типу, призначена для розподілу або перетворення електричної енергії.

Профільний Закон «Про електроенергетику» (зокрема стаття 1) дає підстави стверджувати, що трансформаторна підстанція (ТП) є електроустановкою, тобто комплексом устаткування і споруд (споруди).

Інженерні споруди - це об'ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та т. ін. Трансформаторні станції та підстанції місцевих електромереж відповідно ДК БС належать до інженерних споруд.

Визначення трансформаторної підстанції наведене у ДГС 24291-90 «Електрична частина електростанції та електричної мережі. Терміни та визначення». Відповідно до ДГС 24291-90 електрична підстанція - це електроустановка, призначена для прийому, перетворення і розподілу електричної енергії, складається з трансформаторів або інших перетворювачів електричної енергії, пристроїв управління, розподільних і допоміжних пристроїв по ДГС 19431. В свою чергу, трансформаторна підстанція - це електрична підстанція призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що трансформаторна підстанція призначена для обслуговування багатоквартирного житлового будинку та становить одне ціле з ним, а тому згідно статті 186 ЦК України є приналежністю основної речі (будинку), має слідувати за нею, що виключає можливість розглядати її як окремий об'єкт права власності. Законом не передбачено самостійне відчуження інженерних споруд, які складають єдине ціле з жилим багатоквартирним будинком, та визнання права власності на такі споруди.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Київської області від 12 квітня

2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська