Справа № 136/990/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Белінської С.І.

розглянувши у відкритому в судовому засіданні в м. Липовець в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконними рішень та державних актів, -

ВСТАНОВИВ:

До Липовецького районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) із позовом до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі відповідачі) про визнання незаконними рішень та державних актів. Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача зазначила, що ОСОБА_4 був власником земельної ділянки площе 0,25 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, Липовецький район, смт. Турбів, вул. Б.Хмельницького, 12. Рішенням Турбівської селищної Ради депутатів трудящих від 27.02.1959 року №5 із зазначеної земельної ділянки за заявою ОСОБА_4 було наділено 0,12 га землі його синові ОСОБА_5, який приходиться позивачу батьком.

02.04.1993 року помер ОСОБА_4, який на випадок своєї смерті склав на імя ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 особисте розпорядження (заповіт), яким в рівних частинах заповів їм житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Вінницька область, Липовецький район, смт. Турбів, вул. Б.Хмельницького, 12 (далі домоволодіння). Позивач як і інші спадкоємці за заповітом прийняв спадщину, отримавши при цьому Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки домоволодіння.

В подальшому ОСОБА_1, за рішенням 7 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів від 26.01.1996 року "Про приватизацію присадибних ділянок" було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,13 га по вул. Б.Хмельницького в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області.

За рішенням виконкому Турбівської селищної Ради народних депутатів від 29.05.1996 року № 38 в покійного ОСОБА_4 було вилучено земельну ділянку площею 0,25 га, в той час як за ним фактично рахувалось 0,12 га, при цьому її було надано: ОСОБА_5 0,08 га, ОСОБА_6 0,08 га, ОСОБА_1 0,09 га.

Рішенням 9 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів 07.08.1996 року № 38 в покійного ОСОБА_4 повторно було вилучено земельну ділянку площею 0,25 га, в той час як за ним фактично рахувалось 0,12 га, при цьому її було надано: ОСОБА_5 0,08 га, ОСОБА_6 0,08 га, ОСОБА_1 0,09 га.

27.11.1997 року рішенням 13 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів позивача, без його згоди було позбавлено 0,01 га землі, при цьому внесено зміни до площі земельної ділянки якою він користувався вказавши, що її розмір становить 0,08 га, у звязку з чим видано Державний акт серії ВН №03013 від 26.08.1998 року на право приватної власності на земельну ділянку.

На підставі рішення 16 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради від 04.03.1998 року у приватну власність ОСОБА_5 було передано земельну ділянку площею 0,09 га, а ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,08 га, у звязку з чим на їх імя було видано відповідні державні акти, при цьому межі із суміжними землекористувачам позивачем не погоджувались.

В 2013 році ОСОБА_6 виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по вул. Б.Хмельницького, 12 в смт. Тубів Липовецького району Вінницької області. Врезультаті встановлення меж позивача фактично позбавлено земельної ділянки під будинком, оскільки за ОСОБА_6 визначено земельну ділянку під будинком без його поділу в натурі.

Позивач вважає вищевказані рішення таким, що прийняті з грубим порушенням закону, оскільки орган місцевого самоврядування не вправі скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

З метою відновлення порушених прав позивач просить суд:

-визнати протиправним рішення 9 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради від 07.08.1996 року "Про затвердження рішень виконкому " в частині вилучення земельної ділянки у ОСОБА_4 по вул. Б.Хмельницького площею 0,25 га та надання її в постійне користування ОСОБА_1 по вул. Б.Хмельницького площею 0,09 га, ОСОБА_5 площею 0,08 га та ОСОБА_6 площею 0,08 га та скасувати його;

-визнати протиправним рішення 13 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради від 27.11.1997 року "Про внесення змін до рішень сесії" в частині внесення змін до рішення 7 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради від 26.01.1996 року, яким ОСОБА_1 було виділено 0,08 га по вул. Б.Хмельницького та скасувати його;

-визнати протиправним рішення 16 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради від 04.03.1998 року "Про приватизацію земельних ділянок" в частині передачі безкоштовно у приватну власність земельні ділянки ОСОБА_5 в розмірі 0,09 га, ОСОБА_6 в розмірі 0,08 га та скасувати його;

-скасувати Державний акт серії ВН №03011 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,09 га, виданий на імя ОСОБА_7 05.10.1998 року;

-скасувати Державний акт серії ВН №03012 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,08 га, виданий на імя ОСОБА_6 17.12.1998 року;

-скасувати Державний акт серії ВН №03013 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,08 га, виданий на імя ОСОБА_1 26.08.1998 року.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 27.08.2017 року у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду письмові заперечення в яких вказав, що позивач на протязі двадцяти років є власником земельної ділянки, при цьому жодних перешкод у володінні чи користуванні земельною ділянкою зі сторони відповідачів не здійснюється. Оскільки права та інтереси позивача жодним чином не порушені, підстав для скасування оспорюваних ним рішень та державних актів не має, у звязка з чим в задоволенні позову просив відмовити. На адресу суду відповідач також подав клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яким просив відмовити в задоволенні позову, при цьому просив врахувати те, що позивач був обізнаний з наявністю оскаржуваних ним рішень та державних актів, однак звернувся до суду лише в лютому 2017 року.

Відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що категорично не згодний з вимогами позивача, оскільки останній замовчує одні та перекручує інші факти.

Голова Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника органу місцевого самоврядування.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 21.12.2017 року розгляд вказаної справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 06.02.2018 року вирішено провести врегулювання спору за участю судді, у звязку з чим провадження було зупинено до 28.02.2018 року (процедуру було припинено).

18.05.2018 року суд закрив підготовче судове засідання і призначив справу до судового розгляду по суті на 26.06.2018 року.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, оцінивши докази, суд встановив, що за даними погосподарської книги 1956-1957 року (а.с. 142-144) за громадянином ОСОБА_4 рахувалась земельна ділянка площею 0,25 га по вул. Б.Хмельницького, 12 в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області.

Як вбачається з архівного витягу із рішення Турбівської селищної Ради депутатів трудящих від 27.02.1959 року № 5 (а.с. 5), за заявою ОСОБА_4 з фонду його землі 0,12 га наділено його сину ОСОБА_5, у звязку чим в його користуванні залишилось 0,13 га землі.

За життя ОСОБА_5 сплачував за виділену йому земельну ділянку земельну ренту, підтвердженням чого є платіжне повідомлення (а.с. 6).

02.04.1993 року помер ОСОБА_4 (а.с. 28), який на випадок своєї смерті склав на імя ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 особисте розпорядження (заповіт, а.с. 29), яким в рівних частинах заповів їм житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Вінницька область, Липовецький район, смт. Турбів, вул. Б.Хмельницького, 12.

Позивач як і інші спадкоємці за заповітом прийняв спадщину, отримавши при цьому Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки домоволодіння (а.с. 30).

Згідно статті 30 Земельного кодексу України (далі ЗК України в редакції від 15.01.1993 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду (ст. 42 ЗК України в редакції від 15.01.1993 року).

Прийнявши спадщину після померлого ОСОБА_4, позивач як і інші спадкоємці успадкував 1/3 частки його домоволодіння, в тому числі і право на користування земельною ділянкою площею 0,13 га по вул. Б.Хмельницького, 12 в смт. Турбів на якій розташований будинок, пропорційно розміру частки у спільній частковій власності.

Стаття 19 ЗК України (в редакції від 15.01.1993 року) визначає, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, проводиться лише після вилучення цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням 7 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 26.01.1996 року "Про приватизацію присадибних ділянок" (а.с. 7), у приватну власність ОСОБА_1 безкоштовно передано земельну ділянку площею 0,13 га по вул. Б.Хмельницького в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області.

27.11.1997 року рішенням 13 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів "Про зміни в рішення сесії в частині розмірів земельних ділянок" (а.с. 10) вирішено внести зміни до рішення 7 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 26.01.1996 року "Про приватизацію присадибних ділянок" (а.с. 7) в частині виділення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,08 га (було 0,13 га) по вул. Б.Хмельницького, 12 в смт. Турбів.

26.08.1998 року на імя ОСОБА_1 було видано Державний акт серії ВН №03013 про право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,08 га в межах згідно плану, яка розташована на території смт. Турбів Липовецького району Вінницької області (а.с. 16).

Припинення права власної на землю або права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача провадиться за його заявою на підставі рішення відповідної Ради депутатів (ст.29 ЗК України в редакції від 15.01.1993 року).

У разі відмови власника землі або землекористувача дати згоду на вилучення земельної ділянки або у разі відмови місцевої Ради народних депутатів у її вилученні ці витання можуть бути вирішені у судовому порядку (ст. 31 ЗК України в редакції від 15.01.1993 року).

З зазначеного слідує, що рішення 13 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів від 27.11.1997 року, яким внесено зміни до рішення 7 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 26.01.1996 року в частині виділення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,08 га по вул. Б.Хмельницького, 12 в смт. Турбів не відповідає вимогам ст. 29, 31 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), оскільки в добровільному порядку заяви на припинення права користування земельною ділянкою позивач до органу місцевого самоврядування не подавав і в судовому порядку вказане питання не вирішувалося.

Як вбачається з Додатку до рішення Турбівської селищної Ради народних депутатів від 29.05.1996 року № 38 "Список громадян, яким рекомендовано виділення земельних ділянок для розширення особистих підсобних господарств" (а.с. 8), у покійного ОСОБА_4 вилучено земельну ділянку площею 0,25 га по вул. Б.Хмельницького в смт. Турбів, при цьому надано вказану земельну ділянку ОСОБА_5 0,08 га, ОСОБА_6 0,08 га, ОСОБА_1 0,09 га.

На підставі статті 27 ЗК України (в редакції від 22.06.1993 року), рішенням 9 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів від 07.08.1996 року "Про затвердження рішень виконкому" (а.с. 9) вирішено вилучити земельну ділянку ОСОБА_4 площею 0,25 га по вул. Б.Хмельницького в смт. Турбів.

Враховуючи те, що приписи статті 27 ЗК України (в редакції від 15.01.1993 року) не визначали такої підстави припинення права користування земельною ділянкою як смерть особи, приймаючи до уваги положення статей 19, 30 цього Кодексу, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого рішення, оскільки після смерті ОСОБА_4 до його спадкоємців перейшло право власності на будівлю і споруди, в тому числі право користування земельною ділянкою пропорційно розміру часток у спільній власності на домоволодіння, при цьому земельна ділянка у встановленому законом порядку в них не вилучалась.

04.03.1998 року рішенням 16 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів "Про приватизацію земельних ділянок" (а.с. 11) вирішено передати громадянам безкоштовно у приватну власність земельну ділянку по вул. Б.Хмельницького в смт. Турбів громадянам, а саме: ОСОБА_5 площею 0,09 га, ОСОБА_6 0,08 га.

На підставі вищевказаного рішення, 05.10.1998 року на імя ОСОБА_5 було видано Державний акт серії ВН №03011 про право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,09 га (кадастровий номер :01:003:1737), яка розташована на території смт. Турбів Липовецького району Вінницької області (а.с. 20), а 17.12.1998 року на імя ОСОБА_8 було видано Державний акт серії ВН №03012 про право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,08 га (кадастровий номер :01:003:1735), яка розташована на території смт. Турбів Липовецького району Вінницької області (а.с. 24).

Суд вважає, що оскільки після смерті ОСОБА_4 залишилась земельна ділянка площею 0,13 га, виділення за її рахунок у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0.09 га, а ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,08 га є обєктивно неможливим. Жоден із співвласників домоволодіння не виділив в натурі належному йому частку із майна, при цьому договору про визначення порядку користування спільним майном сторони не уклали. Оскільки використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів із земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, суд, враховуючи вищевказані обставини, дійшов висновку про протиправність рішення 16 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів від 04.03.1998 року.

Оспорювані позивачем рішення органу місцевого самоврядування є ненормативними правовими актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання. Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення вичерпало свою дію шляхом виконання. Отже, його скасування не породжує наслідків для позивача як власника частини домоволодіння, яке розташоване на спірній земельній ділянці, оскільки у ОСОБА_5 (правонаступником якої в порядку спадкування є ОСОБА_2В.) та ОСОБА_6 (правонаступником якої в порядку спадкування є ОСОБА_3Є.) виникло право власності на земельну ділянку і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, яким є Державний акт серії ВН №03011 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,09 га (кадастровий номер :01:003:1737), а також Державний акт серії ВН №03012 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,09 га (кадастровий номер :01:003:1735).

Враховуючи зазначене суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав в частині визнання протиправними та скасування рішень не забезпечує їх реального захисту, у звязку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

За виготовленням технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, що зазначена в Державному акті серії ВН №03013 від 26.08.1998 року ОСОБА_1 звернувся до ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою".

Розглянувши подані документи, 24.11.2015 року листом ДП "Вінницький НДПІЗ" (а.с. 41) повідомило ОСОБА_1 про неможливість виконання замовлення, оскільки частина земельної ділянки перебуває на території іншої земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:1735, яка внесена до бази даних Державного земельного кадастру.

Дізнавшись, що виділення земельної ділянки пропорційно до належної йому частки в домоволодіння є неможливим, що позбавляє можливості обслуговувати і здійснювати догляд за належною часткою будинку, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Судом встановлено, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення межових знаків в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 на земельну ділянку в смт. Турбів по вул. Б.Хмельницького, 12 (а.с. 25-27), межі земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 погоджені не були.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначений Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 "Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками" (далі Наказ № 376).

Пунктом 1.2 Наказу № 376 визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

У відповідності до пункту 3.12 Наказу № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Не погодження меж земельної ділянки є формою реалізації прав відповідача. Тобто, у разі відмови від підписання акта, орган, уповноважений вирішувати питання про надання земельної ділянки, виходить не з самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів такої відмови.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має і воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку. У випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу (акта погодження меж) слід вважати, що погодження меж відбулося. Таким чином відмова відповідача від підписання акта погодження меж земельної ділянки не порушує прав позивача.

Відповідно до статті 560 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963 року) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Прийнявши спадщину позивач набув право на використання земельної ділянки під домоволодінням пропорційно розміру частки у спільній власності на даний будинок. Видача на імя позивача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 оспорюваних Державних актів про право власності на земельну ділянку без попереднього виділу в натурі частки домоволодіння або ж укладення між співвласниками договору про визначення порядку користування спільним майном, суд вважає незаконним та таким, що порушує основоположний принцип мирного володіння майном.

Оскільки відновити права позивача в інший спосіб як скасування оспорюваних державних актів є неможливим, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Вирішуючи за заявою ОСОБА_3 питання про дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з відповідним позовом, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК).

Судом встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізнався з листа ДП "Вінницький НДПІЗ" від 24.11.2015 року (а.с. 41), при цьому звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав 27.06.2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в частині скасування оспрюваних державних актів.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконними рішень та державних актів, - задовольнити частково.

Скасувати Державний акт серії ВН №03011 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,09 га, виданий на імя ОСОБА_7 05.10.1998 року.

Скасувати Державний акт серії ВН №03012 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,08 га, виданий на імя ОСОБА_6 17.12.1998 року.

Скасувати Державний акт серії ВН №03013 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,08 га, виданий на імя ОСОБА_1 26.08.1998 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах в дохід держави судовий збір в сумі 1 920 (одну тисячу девятсот двадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник