Ухвала

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 2-5278/11

провадження № 61-11417св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, про повернення судового збору за подання касаційної скарги на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 грудня 2015 рокуу справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва, комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_21, ОСОБА_54, Центр правової підтримки та партнерства «Алекс», колективне підприємство «Творча архітектурна майстерня «Ю. Лосицький», товариство з обмеженою відповідальністю «Кедем», акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» про визнання незаконними та скасування рішень, наказів, свідоцтв про право власності, реєстрації поточних змін, реєстрації прав власності, визнання незаконним подальшого перебування у приміщеннях; за позовом третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_20, ОСОБА_27 до Київської міської ради про визнання незаконними рішень,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом до Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва, комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (далі - КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна») про визнання незаконними та скасування рішень, наказів, свідоцтв про право власності, реєстрації поточних змін, реєстрації прав власності, визнання незаконним подальшого перебування у приміщеннях.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2012 року було прийнято до спільного розгляду позовну заяву третіх осіб - ОСОБА_60, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_61, ОСОБА_59 до Київської міської ради про визнання незаконним рішень Київської міської ради від 27 грудня 2001 року №208/1642 та від 02 грудня 2010 року

№ 284/5096.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_9 до Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва, КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_62, та інших осіб, Центру правової підтримки та партнерства «Алекс», Колективного підприємства творча архітектурна майстерня «Ю.Лосицький», ТОВ «Кедем», АЕК «Київенерго» про визнання незаконними та скасування рішень, наказів, свідоцтв про право власності, реєстрації поточних змін, реєстрації прав власності, визнання незаконним подальшого перебування у приміщеннях. Відмовлено у задоволенні позову третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_20, ОСОБА_27 до Київської міської ради про визнання незаконними рішень Київської міської ради.

26 січня 2016 року представником ОСОБА_3, ОСОБА_4, подано касаційну скаргу на рішення Подільського районного суду м. Києва від

30 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року.

До касаційної скарги було додано квитанцію про сплату судового збору від

06 січня 2016 року № 94 на суму 66,44 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2016 року касаційну скаргу залишено без руху для виправлення недоліків, у зв'язку з тим, що судовий збір сплачено не у повному обсязі, а саме замість 1 753,92 грн сплачено лише 66,44 грн, та зазначено про необхідність доплатити 1 687,48грн.

25 лютого 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, усунув недоліки, вказані в ухвалі та доплатив судовий збір в розмірі 1 687,48 грн, проте зазначив, що вони не згодні з такими обрахуваннями судового збору у зв'язку з тим, що в жовтні 2011 року за подання позовної заяви ними було сплачено судовий збір в розмірі 54,50 грн, а тому, сплачуючи судовий збір до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вони виходили з цієї суми.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року залишено без змін.

25 лютого 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, про повернення судового збору в розмірі 1 687,48 грн за квитанцією від 20 лютого 2016 року № 353 за подання касаційної на судові рішення першої та апеляційної інстанцій, який був переплачений на розрахунковий рахунок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги, ставка судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду; установлена у розмірі

120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з частиною першою, другою статті 79 ЦПК України 2004 року судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.

До 01 листопада 2011 року до набрання чинності Законом України «Про судовий збір» правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору було врегульовано законодавством для державного мита, тобто здійснювалося відповідно до Декрету про державне мито.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою, із позовних заяв про зміну або розірвання договору найму житлових приміщень, про продовження строку прийняття спадщини, про скасування арешту на майно та з інших позовних заяв немайнового характеру (або таких, що не підлягають оцінці) розмір ставки державного мита становить 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Станом на 2011 рік неоподатковуваний мінімум доходів громадян становив 17,00 грн відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу XXПодаткового кодексу України.

Таким чином позивачам за звернення до суду з позовною заявою немайнового характеру необхідно було заплатити 8,5 грн.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 79 ЦПК України 2004 року до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, також належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

Відповідно до частини першої, другої статті 81 ЦПК України до витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи відносяться витрати, пов'язані з інформуванням учасників цивільного процесу про хід і результати розгляду справи, а також витрати, пов'язані з виготовленням та видачею копій судових рішень. Розмір та порядок оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи залежно від категорії справ встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У пункті 6 частини 3 встановлених розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1258 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2009 року № 825) зазначено суму сплати за розгляд позовної заяви немайнового характеру (або такої, що не підлягає оцінці), в тому числі про зміну або розірвання договору найму житлового приміщення, про продовження строку прийняття спадщини, про скасування арешту на майно тощо у розмірі 37,00 грн.

З аналізу вказаних норм вбачається, що на моменет звернення позивачів до суду 31 жовтня 2011 року розмір судового збору складався з державного мита та з витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

ОСОБА_3 та інші позивачі, звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою немайнового характеру, сплатили 17,5 грн державного мита та 37,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а. с. 23 том 1), що відповідало вимогам законодавства, чинного на той час.

Таким чином, при обрахуванні судового збору до суду касаційної інстанції необхідно виходити із суми сплаченої за подання позовної заяви та ставки за подання касаційної скарги на рішення суду у розмірі 120 відсотків, який повинен обраховуватися таким чином (17,50 + 37,00) * 1,2 = 65,40 грн, отже судовий збір представником ОСОБА_3, ОСОБА_4, було сплачено правильно.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Частиною першою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Згідно із частиною другою та п'ятою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

У частині п'ятій Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, зазначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

З урахуванням наведених норм, сплачений судовий збір представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4, у розмірі 1 687,48 грн за квитанцією від

20 лютого 2016 року № 353 за подання касаційної скарги на зазначені судові рішення, який було переплачено на розрахунковий рахунок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, та оригінал платіжного доручення слід повернути.

Керуючись статтею 7 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, про повернення судового збору задовольнити.

Зобов'язати УДКСУ у Печерському районі м. Києві повернути представнику ОСОБА_3, ОСОБА_4, сплачений судовий збір у розмірі 1 687,48 (тисячу шістсот вісімдесят сім гривень сорок вісім копійок) грн, що внесені на розрахунковий № 0007, одержувач - УДКСУ у Печерському районі і ГУ ДКСУ у м. Києві; код ЄДРПОУ - 38004897; банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві; МФО - 820019; символ звітності банку - 253, за квитанцією від 20 лютого 2016 року № 353.

Копію ухвали та оригінал квитанції від 20 лютого 2016 року № 353 направити представнику ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає

СуддіА. О. Лесько С. Ю. Мартєв С. П. Штелик