Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 757/187/15-ц

провадження № 61-13328св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року у складі судді Гладун Х. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Соколової В. В.. Ратнікової В. М.,

встановив:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 21 лютого 2008 року в розмірі 180 000,67 швейцарських франків, що еквівалентно 2 881 356,40 грн, пені в розмірі 213 783,84 грн, що разом становить 3 095 140,24 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 172 050,00 швейцарських франків зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,49 % річних та FIDR (процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту), що розміщені в банківській установі, на строк 366 днів із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов'язався відповідати у повному обсязі за борговими зобов'язаннями ОСОБА_3

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 27 травня 2011 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», яке є правонаступником закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», відступило, а товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором поруки від 21 лютого 2008 року, укладеними з відповідачами.

Посилаючись на те, що позичальник не виконав умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 3 095 140,24 грн, товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» просило її стягнути солідарно з боржника та поручителя.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 095 140,24 грн та судовий збір у розмірі 1 827 грн з кожного.

Суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього та поручителя.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач свої зобов'язання ні перед первісним кредитором, ні перед товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», яке у встановленому порядку набуло права вимоги, належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилася прострочена заборгованість, а тому позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю«ОТП Факторинг Україна» підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі, що надійшла у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема статей 512, 515, 559, 1054 ЦК України, і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків при ухваленні рішень.

Зокрема, вказував і на наявність підстав для припинення поруки.

ОСОБА_4 судові рішення не оскаржує.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу 757/187/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 21 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким вона отримала кредитні кошти у розмірі 172 050,00 швейцарських франків зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,49 % річних та FIDR (процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту), що розміщені в банківській установі, на строк 366 днів із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

Кредитні кошти надавались банком на підставі кредитної заявки позичальника від 21 лютого 2008 року шляхом їх перерахування в повній сумі з кредитного рахунка на поточний рахунок позичальника, відкритий у банківській установі. Факт отримання коштів ОСОБА_3 не заперечує.

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено договором поруки від 21 лютого 2008 року, укладеним між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_4, згідно з яким поручитель зобов'язався відповідати в повному обсязі за борговими зобов'язаннями ОСОБА_3

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 27 травня 2011 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», яке є правонаступником закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», відступило, а товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором поруки від 21 лютого 2008 року, укладеними з відповідачами.

17 квітня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, у зв'язку з укладенням між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» договору комісії від 27 травня 2011 року з усіма наступними змінами та доповненнями, всі права та обов'язки за цим договором належать товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

25 квітня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 укладений додатковий договір № 3 до кредитного договору від 21 лютого 2008 року, в якому графік платежів викладено в новій редакції.

12 червня 2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору від 21 лютого 2008 року, згідно з яким сторони виклали графік платежів у новій редакції.

12 червня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором у повному обсязі. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники.

02 грудня 2014 року у зв'язку невиконанням позичальником умов кредитного договору на адресу позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 були направлені досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором.

Вказані вимоги відповідачі залишили без виконання, заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не погашена.

Станом на 25 грудня 2014 року заборгованість становить 3 095 140,24 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 163 001,95 швейцарських франків, що еквівалентно 2 609 249,80 грн, відсотки за користування кредитом за період із 22 лютого 2008 року до 25 квітня 2013 року - 16 998,22 швейцарських франків, що еквівалентно 272 106,60 грн, пеня за прострочення виконання зобов'язань за період із 25 грудня 2013 року до 25 грудня 2014 року - 213 783,84 грн.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 553, 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3 не виконує умов кредитного договору від 21 лютого 2008 року щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за кредитними коштами відсотків, що є підставою для стягнення з нього та поручителя ОСОБА_4 в солідарному порядку отриманих позичальником коштів, відсотків за користування кредитом та пені.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Суди під час розгляду справи встановили, що банк свої зобов'язання щодо надання кредиту виконав, однак позичальник не надав доказів, що підтверджують повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором.

Аргументи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи скарги щодо відсутності доказів про отримання кредитних коштів колегія суддів також відхиляє, оскільки суд першої інстанції встановив, що надання коштів ОСОБА_3 відбулось на підставі її заяви і факт їх отримання вона не заперечувала під час розгляду справи.

Посилання на те, що суди не врахували відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» ліцензії на здійснення операцій з іноземною валютою, не заслуговують на увагу, оскільки заборгованість стягнута в національній валюті.

Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та висновків судів, які, відповідно до статті 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, оцінили докази у їх сукупності, та ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі недоліки при розгляді справи не впливають на суть ухвалених судових рішень і висновків судів не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат