Номер провадження 2/521/3531/18
У Х В А Л А

"26" червня 2018 р. суддя Малиновського районного суду м. Одеси Лічман Л.Г., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2018 р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою, у якій просив визначити йому додатковий строк протягом трьох місяців, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої 17.05.2007 р.

Дослідивши надані матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву необхідно залишити без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на імя всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до п. 3 глави 13 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобовязаний викласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Крім того, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Така постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії до позовної заяви не додана. В позовній заяві не вказано, чому позивачем не отримана відмова нотаріуса постанова про відмову надати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З тексту позовної заяви видно, що позивач прийняв спадщину в установлений законом строк і спосіб після смерті свого батька ОСОБА_4, який прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 Таким чином, доцільність звернення до суду з позовною заявою не конкретизована, оскільки позивач має право звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, строк на прийняття якої не пропущено та спливає 11.07.2018 р.

Таким чином, позивачу необхідно вказати, чи є позовна вимога про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 належним способом захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Додана до позовної заяви квитанція про сплату судового збору є дублікатом, про що містяться відповідні у ній відомості.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Дублікат чека не є належним доказом сплати судового збору, а тому позивачу необхідно надати оригінал платіжного документа.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1762 гривні.

Зважаючи на викладене, та приймаючи до уваги той факт, що позовні вимоги ОСОБА_1 містять одну вимогу немайнового, суд визначає суму судового збору у розмірі 704,80 грн. за позовну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим законодавством.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачам строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 177-178, 185 ЦПК України, -

С У Д Д Я

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, - залишити без руху.

Надати позивачеві для усунення недоліків позовної заяви строк - 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали.

Розяснити, що у разі невиконання вищевказаних вимог у встановлений судом строк, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області в частині визначення розміру судового збору шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її складення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д Я: