Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 1519/2-4426/11

провадження № 61-104св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Сєвєрової Є. С., Гірняк Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк « УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 26 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладений договір про надання споживчого кредиту та додаткова угода до нього, згідно із умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 100 000 доларів США для придбання нерухомого майна, строком до 26 грудня 2028 року, зі сплатою 12,4 % річних.

В цей же день, на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між цими ж сторонами укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Також на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки.

Позичальник не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 23 квітня 2009 року виникла заборгованість перед банком на загальну суму 107 606,10 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становить 821 863,13 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку зазначену заборгованість за кредитним договором.

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до АКІБ «УкрСиббанк», в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просили припинити договори про надання споживчого кредиту, поруки та іпотеки, укладені 26 грудня 2007 року, а також скасувати відповідні записи про заборону відчуження квартири в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі іпотек, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 10 280 доларів США та визнати грошові кошти отримані ОСОБА_4 від АКІБ «УкрСиббанк» у сумі 505 000,00 грн майном, отриманим без достатньої правової підстави.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що банк не виконав свої зобов'язання щодо видачі відповідачам суми кредиту в розмірі 100 000,00 доларів США, натомість позивач видав 505 000,00 грн відповідачу ОСОБА_4 без будь-яких на це правових підстав.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема із за вищезазначеними договорами.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_6 задоволено частково.

Припинено договір про надання споживчого кредиту від 26 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», із змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою від 26 грудня 2007 року № 1.

Припинено договір поруки від 26 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» у зв'язку із припиненням забезпеченого нею зобов'язання, за договором про надання споживчого кредиту від 26 грудня 2007 року.

Припинено іпотечний договір від 26 грудня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 26 грудня 2007 року за реєстровим № 7307.

Скасовано запис № 6325479 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1.

Скасовано запис № 6325544 в Державному реєстрі іпотек про обтяження квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 10 280 доларів США.

Визнано грошові кошти отримані ОСОБА_4 у сумі 505 000,00 грн майном отриманим без достатньої правової підстави та зобов'язано ОСОБА_4 повернути їх ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк», яке набуло право вимоги за кредитним договором від 26 грудня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, не надало суду оригіналу платіжного документа або будь-які інші документи, що підтверджують надання позичальнику ОСОБА_4 грошових коштів саме у розмірі 100 000,00 доларів США, що свідчить про недоведеність позивачем факту передачі відповідачу суми кредиту в зазначеному розмірі, при цьому видача позичальнику суми в розмірі 505 000,00 грн для придбання нерухомого майна не врегульована кредитним договором про надання споживчого кредиту від 26 грудня 2007 року.

При цьому частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ні АКІБ «УкрСиббанк», ні його правонаступник ПАТ «Дельта Банк» не виконав свої зобов'язання щодо видачі ОСОБА_4 суми кредиту в розмірі 100 000,00 доларів США, натомість останній отримав від банку суму в розмірі 505 000,00 грн без достатньої правової підстави, що є істотним порушенням умов кредитного договору, який при таких обставинах підлягає припиненню, а зобов'язання сторін за кредитним договором відповідно припиняються. Внаслідок припинення кредитного договору, підлягають припиненню і договори забезпечення - договір поруки та іпотечний договір.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 107 110,86 доларів США, що еквівалентно 818 080,62 грн, яка складається із: суми заборгованості за кредитом 99 091,12 доларів США, що за курсом НБУ складає 756 828,25 грн та суми заборгованості за процентами за користування кредитом 8 019,74 доларів США, що за курсом НБУ складає 61 252,37 грн. В решті вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» та відмову у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 отримав у банку суму еквіваленту 100 000,00 доларам США, що становило 505 000,00 грн на придбання квартири, яка того ж дня за вказану суму була придбана та передана в іпотеку банку, та позичальник в подальшому протягом 12 календарних місяців сплачував передбачені кредитним договором ануїтентні платежі на користь банку на виплатив їх на загальну суму 10 280 доларів США, а тому з урахуванням вказаних обставин, у суду першої інстанції не було підстав вважати недоведеними позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з тих підстав, що банк не довів факт видачі кредиту відповідно до умов кредитного договору, та обґрунтованими позовні вимоги зустрічного позову про припинення договору про надання споживчого кредиту та як наслідок цього припинення забезпечувальних договорів. При цьому, відмовляючи у стягненні пені апеляційний суд виходив з того, що розрахунок пені не відповідає умовам її нарахування.

13 грудня 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити без змін рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що апеляційний суд без достатніх правових підстав прийняв до розгляду апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», подану з пропуском строку на апеляційне оскарження та як наслідок скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції. Крім того, суд апеляційної інстанції не дослідив в який саме момент 100 000,00 доларів США стали 50 5 000,00 грн, якщо після підписання кредитного договору, у всіх інших договорах, а саме: договорі іпотеки та договорі купівлі-продажу квартири, вартість майна і розрахунок зазначений у гривні без визначення еквіваленту у доларах США.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі та витребувано справу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 26 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладений договір про надання споживчого кредиту та додаткова угода до нього, згідно із умовами якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 100 000,00 доларів США, а останній зобов'язався своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів у розмірі 1120 доларів США, у порядку і на умовах, визначених цим договором, строком до 26 грудня 2028 року. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 505 000,00 грн за курсом НБУ на день укладення договору.

В цей же день, на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

26 грудня 2007 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О. М., придбав квартиру АДРЕСА_1. Продаж зазначеної квартири вчинено за 505 000,00 грн.

26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавець на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

З 28 січня 2008 року по 29 січня 2009 року ОСОБА_4 перерахував за договором від 26 грудня 2007 року про надання споживчого кредиту суму в розмірі 10 280 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями та їх достовірність сторонами у справі не заперечується.

08 грудня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, укладеного з ПАТ «УкрСиббанк», набуло право вимоги за кредитним договором від 26 грудня 2007 року.

Всі вищезазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_4 отримав у банку суму кредиту еквіваленту 100 000,00 доларів США, що становило 505 000,00 грн на придбання квартири, яка того ж дня була придбана за указану суму та передана в іпотеку банку, та позичальник протягом 12 календарних місяців сплачував передбачені кредитним договором ануїтентні платежі на користь банку на загальну суму 10 280,00 доларів США.

Тобто, банк виконав свої зобов'язання перед позичальником шляхом надання останньому грошових коштів за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в сумі еквівалентній 100 000 доларам США, що становило 505 000,00 грн, а позичальник, в свою чергу, зобов'язання за кредитним договором виконав частково в сумі 10 280,00 доларів США, допустивши таким чином прострочення виконання зобов'язання за тілом кредиту та процентами, внаслідок чого виникла заборгованість за зазначеним кредитним договором перед банком.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

При цьому у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умови договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України, які передбачають, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

13 березня 2009 року банк на адресу боржника та поручителя направив досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в загальній сумі 102 992,91 доларів США. Строк, який надавався для добровільного повернення кредиту та сплати процентів за фактичне користування кредитом закінчився 23 квітня 2009 року, до суду із позовом до боржника і поручителя банк звернувся 24 липня 2009 року, тобто в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому відсутні підстави для припинення поруки.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем доведено виконання своїх зобов'язання перед позичальником шляхом надання останньому грошових коштів за кредитним договором від 26 грудня 2007 року в сумі еквівалентній 100 000 доларам США, що становило 505 000,00 грн, а відповідачі заперечуючи факт отримання ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 505 000,00 грн саме в межах кредитного договору від 26 грудня 2007 року, та стверджуючи про отримання цих коштів без правових підстав, не спростували факт повернення ОСОБА_4 кредитної заборгованості у доларах США у розмірах, що повністю узгоджуються з розміром ануїтентних платежів передбачених кредитним договором від 26 грудня 2007 року.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд без достатніх правових підстав прийняв до розгляду апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», подану з пропуском строку на апеляційне оскарження та як наслідок скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції - не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. З матеріалів справи вбачається, що представник позивача не був присутній у судовому засіданні під час проголошення рішення, копію рішення суду першої інстанції отримав 09 лютого 2017 року, що підтверджується відповідною заявою представника банку (том 2 а.с. 101), з апеляційною скаргою до суду звернувся 14 лютого 2017 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

Інші доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та навів висновки на їх спростування, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 315 ЦПК України.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судове рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик