Справа 206/992/18
Провадження 2/206/539/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровську у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2018 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на його користь заборгованості за договором позики грошових коштів у сумі 5000,00 доларів США та трьох відсотків річних у сумі 316,44 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 06.12.2017 становить 144394,50 гривень, обґрунтовуючи тим, що 20 червня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, за яким відповідач отримав від позивача у борг 5000,00 доларів США. Відповідач зобовязався повернути зазначені кошти позивачу до 19 жовтня 2015 року. Після отримання коштів відповідачем було написано розписку, однак до цього часу відповідач свої договірні зобовязання не виконав, гроші не повернув, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі та пояснив, що на даний момент відповідач жодних коштів йому не повернув, ніяких розписок про їх повернення він не писав та взагалі, останній раз він бачив відповідача ще у 2017 році, а спілкувався останній раз з ним у лютому 2018 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що відповідач повернув кошти позивачу, але точної дати повернення вона не знає, оскільки відповідач знаходиться у лікарні, а тому отримати докази повернення коштів проблематично.

Заслухавши доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 20 червня 2015 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого останній отримав кошти у розмірі 5000,00 доларів США та зобовязався їх повернути у строк до 19 жовтня 2015 року (а.с.39).

На підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 надав позивачу розписку від 20 червня 2015 року (а.с.40).

У визначений договорами строк та пізніше відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав та борг у сумі 5000,00 доларів не повернув.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається,

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник вчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму у відповідності зі ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно порушив умови договору позики і прострочив виконання грошового зобовязання, а тому позивач має безумовне право на стягнення з відповідача суми боргу, а також трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.

Згідно розрахунку позивача, три відсотки річних від суми боргу в розмірі 5000,00 доларів США становить 316,44 доларів, виходячи із розрахунку: (5000 х 3%) : 365 х 770 (кількість днів прострочення платежу за період з 20.10.2015 по 06.12.2017 (дату виготовлення позовної заяви).

Згідно даних Національного банку України офіційний курс гривні до долара станом на 20 лютого 2018 року становить 27,01 гривень за 100 доларів США, а тому сума боргу у гривневому еквіваленті складає 143597,04 гривні, а не 144394,50 гривень, як зазначає позивач у позові.

Розраховуючи дану суму боргу суд виходить з того, що фактично днем звернення до суду являється 20 лютого 2018 року, а не 06 грудня 2017 року, як це зазначає позивач.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте, у порушення вищевказаних вимог процесуального закону представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 78-79 ЦПК України,на підтвердження того, що відповідачем було повернуто позивачу суму боргу за договором позики, а тому зазначені обставини судом не можуть бути прийняті до уваги при ухвалені рішення.

Також суд вважає неприйнятними доводи представника відповідача в частині повернення суми боргу позивачеві у період між судовими засіданнями по справі, оскільки надати розписку про повернення коштів представник відповідача ОСОБА_2 не змогла, так само як і не змогла пояснити наявність боргової розписки безпосередньо у позивача, яку останній особисто надав до матеріалів справи, спростовуючи факт повернення йому коштів з боку ОСОБА_2

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, як того вимагає ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму боргу за договором позики від 20 червня 2015 року у розмірі 5000,00 доларів США та 3% річних 316,44 доларів США, що станом на 20 лютого 2018 року еквівалентно 143597,04 гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1435,97 гривень.

Повний текст рішення складено 26 червня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук