Провадження №2/712/556/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року Соснівський районний суд м.Черкаси м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Мельник І.О.

з участю секртаря ОСОБА_1

позивачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та його представника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому заіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про виселення. В обгрунтування заявленного позову вказувала, що вона являється наймачем квартири АДРЕСА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №518 від 28.08.1996 року. Право на зайняття квартири було надано її чоловікові ОСОБА_6 на підставі ордеру №880 від 19.12.1984 виданого Виконавчим комітетом ОСОБА_7 народних депутатів м. Черкаси, як працівнику Черкаської квартирно-експлуатаційної частини, на сім'ю в складі дружини та двох дітей. Чоловік ОСОБА_6 помер 02.12.1995. На підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 районної ради про зміну договору найму квартири та відкриття особового рахунку по РЕУ- 7, в звязку зі смертю наймача, оформлено зміну договору найму квартири на позивачку ОСОБА_2 Крім позивачки за цією адресою зареєстровано ще 2 особи: дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідач постійно вчиняє сварки, бійки, зловживає спиртними напоями, застосовує до позивачки фізичне та психічне насильство, яке проявляється у заподіянні тілесних ушкоджень, побоїв, погроз у розправі, погроз у застосуванні фізичного насильства, нецензурних висловлюваннях, тощо. Своїми діями Відповідач робить неможливе сумісне проживання в одній квартирі, висилитись з квартири добровільно відмовляється. В 2015 позивачка звернулась із позовом до Соснівського районного суду м. Черкаси про виселення без надання іншого житлового приміщення. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.04.2015 позов задоволено. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 25.06.2015 залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15.10.2015, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.04.2015р. скасовано, в позові відмовлено. З того часу поведінка відповідача не змінилася, він продовжує систематично порушувати правила співжиття, раніше вжиті заходи попередження не дали позитивних результатів. Позивачка неодноразово зверталась та продовжує звертається до правоохоронних органів, органів прокуратури щодо неправомірної поведінки відповідача та систематичного порушення правил співжиття, але належного захисту та допомоги не отримала. Тому, просить виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення та стягнути з останнього понесені судові витрати.

Відповідач скерував до суду відзив, в якому вказував, що заперечує проти задоволення позову, оскільки ніякого фізичного та психічного насильства він ніколи не вчиняв і не вчиняє ні відносно матері, ні відносно сестри ОСОБА_8. Сестра у квартирі не проживає, інколи раз в місяць-два навідується у квартиру, щоб мати її не виписала. Матір навмисно викликає працівників поліції і говорить їм неправду, обмовляє мене. Що стосується викладених у її заявах фактів, то жоден з них не підтверджується, бо відповідач ніколи не псував майно, не виносив ніяких цінностей з квартири, бо їх немає. Мати не дозволяє відповідачеві користуватись холодильником, водою, газовою плитою, світлом, вириваючи і псуючи включателі та розетки, закриває ванну та туалетну кімнату, перекриває водопостачання, не дозволяє виносити сміття і сама інколи тривалий час не виносить. Відповідач у квартирі займає тільки своє ліжко, коли ввечері повертається додому. ОСОБА_4 не має можливості всі речі зберігати вдома, бо мати їх викрадає або ж псує, рве, ріже, бє. Мати постійно звертається зі скаргами і на працівників поліції, бо приїхавши в черговий раз на безпідставний виклик, не виконують її вимоги про складання на відповідача адміністративного протоколу та притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідач категорично заперечує всі викладені у скаргах факти сімейного насильства у сімї щодо ОСОБА_2 і сестри ОСОБА_8, вважає, що заяви подані до поліції здійснені тільки з метою виселення його з квартири безпідставно. Що стосується його виселення, то відповідач не має будь-якого іншого житла, коштів на придбання житла також не має, немає постійного місця роботи, на прожиття заробляє незначними тимчасовими заробітками, тому заперечує протии виселення його з спірної квартири.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивачка суду пояснила, що відповідач постійно вчиняє сварки, бійки, зловживає спиртними напоями, застосовує до позивачки фізичне та психічне насильство, яке проявляється у заподіянні тілесних ушкоджень, побоїв, погроз у розправі, погроз у застосуванні фізичного насильства, нецензурних висловлюваннях, що робить неможливим їх спільне проживання в одній квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, відповідач пояснив суду, що його матір навмисно звертається до правоохоронних органів та до суду щоб його виселити, проте він не вчиняє жодних неправомірних дій щодо своєї матері чи майна, що знаходиться в квартирі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_2 відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 518 від 28.08.1996, де окрім неї зареєстровані члени сімї - донька ОСОБА_8, син ОСОБА_4, що не заперечується сторонами, тому доведенню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності Соснівським районним судом м. Черкаси 18.07.2014 та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 51,00 грн. Також постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.12.2014 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 85,00 грн.

ОСОБА_4 отримав 10.04.2015 офіційне застереження від ДІМ СДІМ ОСОБА_7 в м. Черкаси УМВС лейтенанта поліції ОСОБА_9 про недопустимість учинення протиправних дій від відносно його матері ОСОБА_2 Такого ж змісту застереження відповідач отримував 24.07.2015 та 04.11.2015.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - ОСОБА_8, про виселення без надання іншого житлового приміщення, відповідача було виселено з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Апеляційного суду від 25 червня 2015 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2015 року скасовано, а ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15.10.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Апеляційного суду Черкаської області від 25.06.2015 залишено без змін.

З висновку перевірки за зверненням ОСОБА_2 до правоохоронних органів з приводу її сварок з сином ОСОБА_4 від 23.10.2017 вбачається, що між сторонами виникають короткострокові словесні конфлікти з приводу розподілу квартири, для владнання яких їм рекомендовано звернутися до суду в цивільно - правовому порядку.

З висновку про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_10 від 20.03.2018 вбачається, що позивачка ОСОБА_2 20.03.2018 звернулася до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з приводу постійних конфліктів з гр. ОСОБА_4, в результаті перевірки дільничним офіцером поліції сектору превенції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Лейтенантом поліції ОСОБА_11 зроблено висновок про те, що в данному випадку відсутні будь-які ознаки кримінальних чи адміністративних правопорушень.

Позивачка ОСОБА_2 неодноразово зверталася до правоохоронних органів зі скаргами на дії відповідача ОСОБА_4

З листа №5672/46-2018 від 20.04.2017 направленного Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області на адвокатський запит ОСОБА_5 вбачається, що в Черкаському ВП ГУНП в Черкаській області зареєстровано в період з 01.01.2016 по 20.04.2018 звернень гр. ОСОБА_2 та звернення гр. ОСОБА_4 в кількості 55.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, знає сторін по справі, товаришує з ОСОБА_2 з 1990 року. Між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 постійно виникають конфлікти щодо користування квартирою, в якій вони проживають.

Частиною 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст. 9 ЖК України, згідно з якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як визначено ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу. вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум ВСУ у п. 17 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу. До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі.

До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі.

Судом достеменно встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 наявний тривалий конфлікт щодо користування квартирою, в якій вони проживають. Як відповідач, так і відповідач періодично звертаються в органи поліції за допомогою у вирішенні вказаного конфлікту. Проте, на думку суду саме звернення до правоохоронних органів не є доказом порушенням правил співжиття та порушення громадського порядку.

Таким чином, позивачкою ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд мав би беззаперечно зробити висновок про те, що ОСОБА_4 систематично порушує правила співжиття та до нього вживалися заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, внаслідок чого він повинен бути виселений з вищевказаного житла, а тому заявлений позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.2-13, 76-83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.9, 109, 116 ЖК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у завдовленні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляцйної скарги протягом 30 днів з мооменту виготовлення повного тексту рішення.

Головуючий Мельник І.О.

Повний текст рішення виготовлений 27.06.2018