Провадження №2/333/91/18
Справа №333/2265/17
21 червня 2018 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі :
головуючої - судді Варнавської Л.О..,
за участю секретарів судового засідання Некрашевич Є.В., Шелесько Ю.О.,
при розгляді у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Комунарський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_5, державний нотаріус шостої Запорізької нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності на частину житлового будинку, звільнення майна з-під арешту,
На підставі ст. 235, 217 ЦК України просить визнати договір купівлі-продажу 94/200 частин житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя від 24.07.2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори р.№4-1141 недійсним в частині, що стосується прав покупця, визнавши покупцем за ним ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 94/200 частин будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя.
06.06.2017 року позов був доповнений вимогою про звільнення з-під арешту 94/200 частин житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя, який накладений постановою про опис та арешт майна боржника від 06.12.2016 року Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області при примусовому виконанні ЗВП №53057516.
В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат ОСОБА_11 позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи неодноразово сповіщалась за адресою своєї реєстрації.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, пояснила, що дійсно 94/200 частин житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя купувала її мати ОСОБА_1, оскільки в неї власних грошей не було. Вони домовились, що в будь-який час вона поверне матері цей будинок. З часу придбання будинку вона та її донька проживають в цьому будинку, в ньому зареєстровані.
Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечувала, у відзиві зазначила, що минув строк позовної давності для предявлення цього позову. Вважає вимоги незаконними та необґрунтованими.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Комунарський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області заперечень проти позову не подав
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 позов підтримав.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: державний нотаріус шостої Запорізької нотаріальної контори ОСОБА_6, в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі.
За клопотанням позивач була допитана свідок ОСОБА_12, за клопотанням відповідача ОСОБА_4 свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14
Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з такого.
Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.
24 липня 2006 року між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_2 (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу 94/200 частин житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори р.№4-1141 (а.с. 19-21 т.1).
Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобовязання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 продала ОСОБА_7 24.07.2006 р. за 148975 грн. і також 24.07.2006 року квартиру №106 в будинку №23-В в м. Запоріжжя вона продала ОСОБА_8 за 166650 грн.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила, що вона є родичкою відповідачки ОСОБА_3 та співвласницею іншої частини житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя. Вона була запрошена до нотаріуса під час укладання договору купівлі-продажу частини цього будинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та бачила, що гроші за будинок передавала саме ОСОБА_1
Судом були проаналізовані доводи позову щодо проведення оплати за 94/200 частин житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя саме позивачкою ОСОБА_1, а не відповідачкою ОСОБА_2, проте це не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.
Отже, за звичаями ділового обороту презумується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.
Судом також встановлено, що у п. 18 договору купівлі-продажу від 24 липня 2013 року продавець та покупець підтвердили, що договір цей не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз'яснено нотаріусом (а.с.20 т.1).
Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ст. 235 ЦК України).
Позивач, заявляючи вимогу про визнання договору удаваним, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.
Тобто, позивач повинен довести, що за удаваним договором сторони свідомо, з певною метою, документально оформили правочин, але насправді між ними існують інші правовідносини.
При цьому, удаваним може бути не весь правочин, але лише в частині когось з його учасників, якщо буде встановлено, що інший учасник за змістом договору домовлявся про істотні умови договору, про її ціну, сплатив за власні кошти її покупну ціну, придбав майно для себе та наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору іншою стороною.
Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
26.07.2006 року ОСОБА_2 зареєструвала у Державному реєстрі прав на нерухоме майно право власності на вказану вище частину будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя на своє ім'я (а.с.21 т.1).
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.
Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків.
За поясненнями позивачки та відповідача, спірна частина будинку знаходиться у користуванні відповідачки ОСОБА_2, яка проживала в ньому разом з донькою з моменту придбання будинку, а позивачка ОСОБА_1 разом з чоловіком проживає в іншій частині будинку.
Крім того, після укладення договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 24 липня 2006 року, ОСОБА_1 будучи достовірно обізнаною щодо умов договору в частині покупця, не оспорювала його, тобто визнавала право власності на будинок за ОСОБА_2 протягом 11 років, а спір щодо визнання вказаного договору удаваним в частині покупця виник після накладення арешту на будинок в межах виконавчого провадження.
Судом встановлено, що дійсне і вільне волевиявлення ОСОБА_1, як власника коштів, за які в повному обсязі було придбано 94/200 частки спірного будинку було направлено на сплату ціни придбання їх саме на ім'я ОСОБА_2, а не на себе, тому суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх безпідставність.
Доводи відповідача ОСОБА_4 про застосування позовної давності судом не досліджувались у звязку з відсутністю підстав матеріального права для задоволення позову.
Керуючись ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Комунарський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_5, державний нотаріус шостої Запорізької нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності на частину житлового будинку, звільнення майна з-під арешту залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська